Житомирський апеляційний суд
Справа №292/261/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/667/25
Категорія ч.2 ст.110 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скарг ою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2025 року та ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миролюбівка Житомирського району Житомирської області, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою духовною освітою, працюючого настоятелем Свято-Маріє-Магдалинівського храму с. Великий Луг Пулинського округу Житомирської єпархії, протоієрея, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110, ч.1 ст.161, ч. 3 ст.436-2 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити рішення, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 161 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю; за ч. 3 ст. 436-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Ухвалу про виправлення описки від 21.04.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не враховано, що однакові за розміром покарання поглиненню не підлягають, а виправлення в частині призначеного покарання шляхом винесення ухвали про виправлення описки, якою змінюється призначений вироком строк покарання обвинуваченому, є неприпустимим.

Вироком Червоноармійського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 161, ч. 3 ст. 436-2 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 161 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

У вироку суду зазначено, що дії ОСОБА_7 кваліфіковано:

- за ч. 1 ст. 110 КК України як розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій зі зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- за ч. 2 ст. 110 КК України як розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій зі зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені повторно;

- за ч. 1 ст. 161 КК України як вчинення умисних дій, спрямованих на приниження національної честі та гідності;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України як виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України як виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації, вчинені повторно.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги

Враховуючи, що фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій зі зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій зі зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені повторно; вчинення умисних дій, спрямованих на приниження національної честі та гідності; виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації; виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації, вчинені повторно, апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.110, ч.2 ст.110, ч.1 ст.161, ч. 3 ст.436-2 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому та порушення вимог КПК України при ухваленні ухвали про виправлення описки.

Так, відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.200з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не

підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних

межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.

Проте, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вимоги кримінального закону та застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначення однакового за видом і розміром покарання за ч.2 ст.110 КК України та за ч.3 ст.436-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів погоджуться з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше несудимий, вину визнав повністю та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом першої інстанції враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 передбаченої ст. 66 КК України щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України.

Водночас, суд першої інстанції помилково відніс до обставин, які характеризують особу обвинуваченого, таку обставину як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо наявності двох пом`якшуючих покарання обставин відповідно до ст.66 КК України, а саме : щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, враховуючи наявність двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме : щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, виключно позитивну характеристику останнього, те що він раніше не судимий, є настоятелем Свято-Маріє-Магдалінівського храму, що є обставинами, які істотно знижують ступень тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, як зазначає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає можливим при призначенні покарання за даний злочин застосувати положення ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.436-2 КК України без конфіскації майна.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і даними про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону при винесенні ухвали від 21.04.2025 року про виправлення описки у вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17.04.2025 року, якою фактично суд першої інстанції за межами своїх повноважень втрутився у зміну призначеного вироком суду покарання за ч.3 ст.436-2 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 .

Так, відповідно до ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Згідно із правовою позицією Касаційного кримінального суду в справі №446/1917/16-к від 07.04.2024, при вирішенні питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо).

В жодному випадку не дозволяється під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Проте, суд першої інстанції при винесенні ухвали про виправлення описки у вироку всупереч ст. 379 КПК України не виправляв описки, а змінював вирок в частині розміру призначеного покарання, у зв`язку із чим така ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання за ч.3 ст.436-2 КК України (в межах апеляційної скарги прокурора).

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання за ч.3 ст.436-2 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.436-2 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 про виправлення описки скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: