У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайськ Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 382 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001017.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24.07.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляд домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , із забороною з 20.00 год. до 06.00 год. залишати місце мешкання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог ст. 370 КПК України, а також норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність конкретних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що б виправдовували подальше обмеження свободи обвинуваченого.

Захисник зазначає, що прокурор фактично не навів нових обставин, які б свідчили про актуальність зазначених ризиків, а суд без дослідження доказів та без належної оцінки доводів сторони захисту задовольнив клопотання виключно з огляду на повторювані формулювання, які не були обґрунтовані доказами, отриманими під час судового розгляду.

Апелянт підкреслює, що суд обмежився загальними посиланнями на закон та ризики, не вказавши конкретних фактів, які б підтверджували ймовірність їх вчинення саме ОСОБА_5 , не оцінив можливість застосування альтернативних, більш м`якших запобіжних заходів, не перевірив належним чином доводи захисту щодо відсутності реальної небезпеки впливу на свідків або переховування від слідства та суду.

Крім того, апелянт вказує, що прокурор у своєму клопотанні продовжує посилатися на положення ст. 315 КПК України, хоча продовження запобіжного заходу в судовому провадженні здійснюється в порядку ст. 331 КПК України, що свідчить про формальний підхід з боку обвинувачення. Також прокурор не вказав, чому ризики не зменшилися або не втратили актуальність з плином часу.

Захисник наголошує, що відсутні належні підстави для висновку про наявність реальної загрози перешкоджання обвинуваченим правосуддю, а тому суд мав дослідити можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, як менш обмежувального заходу.

Окремо звертається увага на те, що рішення суду суперечить принципам, закріпленим у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо обов`язку доводити конкретність і реальність ризиків, а не обмежуватися їх абстрактним переліком, та щодо недопустимості перетворення запобіжного заходу у виді тримання під вартою на попереднє покарання до винесення обвинувального вироку.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 382 КК України.

Під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи його необхідністю забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення нових кримінальних правопорушень.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, зважаючи на те, що на час розгляд справи не всі свідки допитані, суд встановив, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення нового кримінального правопорушення не зменшились та не відпали, тому дійшов висновку, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції на предмет її законності, обґрунтованості та відповідності вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001017 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345,ч. 1 ст. 382 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою до 24.07.2025 р. без визначення застави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На даний час, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжких злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання на строк до 7 років позбавлення волі, обізнаний про свідків події, що створює реальні підстави вважати, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, він може ухилятись від суду, впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, наразі, судом не всі свідки ще допитані, а обвинувачений обізнаний із колом цих осіб, що унеможливлює запровадження заходів, менш обмежувальних за тримання під вартою.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення обґрунтовано врахував характер обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також загальну поведінку обвинуваченого. В сукупності, ці обставини свідчать про незменшення процесуальних ризиків, визначених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обумовлює необхідність продовження тримання під вартою.

Зазначені обставини кореспондуються із позицією ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Ілійков проти Болгарії», «Самойлович проти України»), відповідно до яких серйозність обвинувачення та поведінка особи є чинниками, що виправдовують продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника на положення ст. 315 КПК України як на ознаку формальності дій прокурора не може бути підставою для скасування ухвали, оскільки в конкретному випадку продовження запобіжного заходу здійснювалось судом у межах ст. 331 КПК України, а не в порядку підготовчого провадження. Обставини подання прокурором клопотання жодним чином не вплинули на повноту і законність судового розгляду.

Отже, апеляційна скарга захисника не містить нових обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи вказували на помилки при застосуванні норм матеріального або процесуального права. У зв`язку з цим, підстав для скасування чи зміни оскарженого рішення не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3