У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

10 липня 2025 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_4 (представника третьої особи стосовно майна якої вирішується питання ОСОБА_5 ) - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Солом`янського районного суду м. Києва, клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

24 червня 2025 року (на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 23 червня 2025 року) клопотання та додані до нього документи були передані в провадження слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць. Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 визначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України. Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку, визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII. Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Статтями 69, 71-73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села. У березні - квітні 2014 року в місті Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України. Так, 07.04.2014 у місті Донецьку окупаційною адміністрацією видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності т.зв. «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності т.зв. «днр». За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так званий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 окупаційною адміністрацією проголошено про суверенітет т.зв. «днр» на території Донецької області. Надалі представниками самопроголошеної «днр», які контролюються окупаційною адміністрацією російської федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади днр») та силові органи. Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом: систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України в особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо; створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності; вербування нових учасників до складу силового блоку «днр» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «днр»; захоплення чи заволодіння в інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України; координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України; силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі; силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «днр», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд. Водночас на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом: створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області; видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації російської федерації та самопроголошених органів влади «днр»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення «днр» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії російської федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням «днр» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України; координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами російської федерації з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «днр», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях та формування думки серед населення про законність власних дій; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «днр» для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «днр» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо. При цьому кожний учасник органів політичного та силового блоків «днр» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії російської федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України. В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями. Одночасно з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації. Так, на тимчасово окупованій території Донецької області представниками держви-агресора відкрито так звані філії Управління Федеральної податкової служби рф яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Куйбишова, б. 143а. У подальшому, президент російської федерації, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф (далі - зс) на територію України. 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків. 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині. Як наслідок, агресія зс рф та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території України. Так, розуміючи вищевикладені обставини, громадянин України ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.03.2022, достовірно знаючи що російська федерація (далі - рф) здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022, з рф заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розпочав здійснювати пособництво державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР» шляхом сплати до бюджету рф податків, які використовуються у збройній агресії проти України. Так, 10 листопада 2020 року ОСОБА_4 зареєстровано юридичну особу ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «АГРАРНИЙ ДІМ „АГРОДАР"» (ФГ «АГРАРНИЙ ДІМ "АГРОДАР"») , юридична адреса: Луганська обл., Станично-Луганський район, с. Верхній Минченок, вул. Центральна, б. 7б, основний вид діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Керівником та кінцевим бенефіціарним власником ФГ «АГРАРНИЙ ДІМ "АГРОДАР"» є ОСОБА_4 . Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.03.2022, у ОСОБА_4 , який достовірно знав з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі Інтернет повідомлень про окупацію Збройними Силами РФ частини території України, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у вчиненні пособництва державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора. В подальшому, переслідуючи вказаний злочинний умисел, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , будучи керівником ФГ «АГРАРНИЙ ДІМ "АГРОДАР"», 10.03.2022 видав наказ № 2-К про проведення державної реєстрації ФГ «АГРАРНИЙ ДІМ "АГРОДАР"» на території т. зв. «ЛНР». З метою реалізації злочинного умислу, в невстановлений досудовим час, але не пізніше 22.09.2022, ОСОБА_4 залучив до вчинення кримінального правопорушення громадянку України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має паспорт громадянки рф НОМЕР_1 , виданий 24.02.2023 ГУ МВД Росии по Ростовской области. Так, 21.12.2023 ОСОБА_8 , відповідно до доручення ОСОБА_4 виданого третім секретарем Генерального консульства РФ в м. Лейпциг від 22.09.2022, оформила всі установчі документи вказаного суб`єкта господарювання згідно законодавства РФ, яке отримало анкетні дані КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР» (ЛНР, Луганська обл., Станично-Луганський район, с. Верхній Минченок, вул. Центральна, 7 Б, ОГРН 688). В подальшому КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР» продовжив здійснювати господарську діяльність на тимчасово окупованій території Луганської області під контролем ОСОБА_9 , яка повністю звітує ОСОБА_4 про господарську діяльність підприємства. Так, 10.01.2023 КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР» був внесений до Єдиного реєстру суб`єктів малого та середнього підприємництва РФ (рос. - Единый реестр субъектов малого и среднего предпринимательства) як мікропідприємство, яке, відповідно до законодавства країни-агресора РФ та окупаційної адміністрації т.зв. «ЛНР», зобов`язане сплачувати наступні види податків: земельний податок, податок на майно організації, транспортний податок, єдиний сільськогосподарський податок та страхові взноси. Таким чином, внаслідок здійснення вказаних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_8 стало можливим продовження ведення господарської діяльності ФГ «АГРАРНИЙ ДІМ "АГРОДАР"» та сплати до бюджету держави-агресора податків, зборів та інших платежів у тому числі податку на прибуток, тобто передання інших активів представникам держави-агресора, а саме інших активів - податків до Управління Федеральної податкової служби РФ, які в подальшому використовуються державою-агресором та її представниками у збройній агресії проти України. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , керуючи діяльністю КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР» та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарських функції, в період часу, не пізніше 10.03.2022 року по 03.02.2025 (точний час розслідуванням не встановлений), достовірно знаючи що РФ здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, здійснюють пособництво державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім КФХ «АГРАРНЫЙ ДОМ «АГРОДАР», шляхом сплати до бюджету РФ податків, зборів та інших платежів, які використовуються у збройній агресії проти України. 17.06.2025 громадянину України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні пособництва державі-агресору, тобто у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчиненому громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. У рамках досудового розслідування кримінального провадження 17.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_10 від 06.06.2025 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає підозрюваний ОСОБА_4 , у ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 ; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука. Під час огляду мобільного телефону моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 , здійсненого з добровільної згоди власника ОСОБА_4 в ході проведеного обшуку 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено встановлений мобільний застосунок месенджеру «Telegram», в якому здійснено вхід до облікового запису з назвою «D», зареєстрованого на номер мобільного телефону НОМЕР_5 , в якому міститься листування з контактом « ОСОБА_11 », обліковий запис якої зареєстровано на номер мобільного телефону НОМЕР_6 . Враховуючи те, що виявлені та вилучені речі у ході проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , містять інформацію про вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування, або можуть бути набуті шляхом здійснення злочинної діяльності, 17.06.2025 їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000138. Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також його застосування необхідне з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Частинами 2, 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи: 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу. Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій. У випадку, передбаченому п.п. 1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Дана норма закону не обмежує можливість накладення арешту на майно фізичних чи юридичних осіб, які не мають правового підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98). Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. З огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку квартири речі та документи, де фактично проживає підозрюваний ОСОБА_12 , зберегли на собі сліди та відомості розслідуваного злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що містить підстави згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України для накладення арешту. Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно. «Справедливий баланс» та пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, на думку сторони обвинувачення збережено, оскільки приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення речових доказів, призведе до негативних наслідків для матеріалів кримінального провадження, а отже, до втрати доказів вчинення протиправної діяльності. Оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, сторона обвинувачення приходить до висновку, що заборона на відчуження, розпорядження та/або користування майном відповідають вимогам проведення досудового розслідування. Таким чином, необхідним та достатнім для запобігання вказаним ризикам є визначення виду обмеження у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Виходячи із потреб досудового розслідування, а також враховуючи те, що мобільний телефон моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 , зберіг на собі сліди розслідуваного злочину, та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також враховуючи те, що об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука, можуть бути майном, набутим під час здійснення злочинної діяльності, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку квартири де фактично проживає підозрюваний ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно у первісному стані, унеможливить його подальше відчуження. Враховуючи викладене, є необхідність у накладенні арешту на майно, просив винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000138, а саме: мобільним телефоном моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 ; об`єктами, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук; об`єктами, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук; об`єктами, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук; об`єктами, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук; об`єктами, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук; об`єктами, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука.

В судове засідання слідчий з`явився, клопотання підтримав, просив його задовольнити. Вказав що у вилученому телефоні міститься інформація, яка має важливе значення для досудового розслідування, зокрема, листування. З приводу грошових коштів вказав, що на його думку є підстави вважати, що вони отримані злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Захисник підозрюваного ОСОБА_13 (представника третьої особи стосовно майна якої вирішується питання ОСОБА_5 ) - адвокат ОСОБА_6 в судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що на його думку дії підозрюваного кваліфіковані не вірно. Крім того, зазначив, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_5 , яка проживала разом з дитиною та підозрюваним за місцем проведення обшуку. Зазначив що вона є фізичною особою - підприємцем, отримує дохід. Також, її відчим продав квартиру у 2024 році та надав їй гроші від її продажу.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Вислухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000138, 19.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження з правовою кваліфікацією зач. 1 ст. 111-2 КК України; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: громадянин України ОСОБА_14 є засновником, директором та головним бухгалтером підприємства, яке здійснює господарську діяльність у взаємодії з державою - агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території; повідомлено про підозру ОСОБА_4 (а.с. 13).

Відповідно до Повідомлення про підозру від 17 червня 2025 року, ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у пособництві державі - агресору, тобто у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництві), вчиненому громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави - агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України (а.с. 73 - 83).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2025 року (справа №760/15261/25), клопотання слідчого 3 відділу СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , про обшук у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 19.02.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2 КК України, - задоволено частково; надано; надано дозвіл слідчому слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київської області ОСОБА_3 , а також слідчим, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0000138 від 19.02.2025, на проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_15 , та яку фактично винаймає ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення речей, предметів та документів, що містять відомості про обставини вчинення пособництва державі-агресору, а саме первинних бухгалтерських документів ФХ «Аграрний дом «Агродар» (, Луганська область, Станично-Луганський район, с. Верхній Минченок, вул. Центральна, 7б) та «КФХ «Аграрний дом «Агродар» («лнр», Луганська область, Станично-Луганський район, с. Верхній Минченок, вул. Центральна, 7б, огрн 688), чорнових записів, комп`ютерної техніки і носіїв інформації, які містять дані про вчинення злочинної діяльності, з можливістю здійснення копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, із залученням спеціалістів; в іншій частині клопотання відмовлено (а.с. 60 - 62).

Як вбачається з Протоколу обшуку від 17.06.2025 року, у ході проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 ; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука (а.с. 63 - 69).

Також, у протоколі обшуку вказано, що при огляді мобільного телефону в месенжері телеграм встановлено листування з " ОСОБА_16 ".

Крім того, у протоколі обшуку вказано, що частина грошей була вилучена у сумці ОСОБА_4 , інша у шухляді комоду основної кімнати.

Постановою про визнання предметів та документів речовим доказом від 17 червня 2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000138 від 19.02.2025 року наступні предмети, речі та документи: мобільний телефон моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 ; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук; об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука (а.с. 37 - 44).

Також, слідчим суддею було досліджено додані до клопотання слідчим Листи щодо виконання доручення з додатками (а.с. 17 - 56), Протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 22.05.2025 року (а.с. 57 - 59).

Крім того, слідчим суддею було досліджено докази надані захисником на підтвердження своїх заперечень.

Слідчим суддею досліджено копію Договору найму житлового приміщення (квартири) від 04.03.2025 року, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В 1.1. вказаного договору зазначено, що квартира придатна для тимчасового проживання наймача ( ОСОБА_4 ) та членів його сім`ї та/або ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 . При цьому, останні прізвища мають інше забарвлення від основного тексту. Оригінал вказано договору надано слідчому судді для огляду в судовому засіданні не був.

Слідчий в судовому засіданні вказав, що квартира є однокімнатною, в ході проведення обшуку будь - яких ознак проживання в ній ОСОБА_19 та дитини виявлено не було.

Слідчий суддя також враховує, що протокол обшуку не містить у собі будь - яких заперечень щодо належності вилучених коштів іншій особі ніж ОСОБА_4 .

Як вбачається з Договору відступлення права вимоги №182/1 від 20 серпня 2024 року, він укладений між ОСОБА_20 (Первісний кредитор) та ОСОБА_21 (Новим кредитором). П.2.1. вказаного договору передбачено, що за отримане право вимоги боржника Новий кредитор (який зі слів захисника є відчимом ОСОБА_5 ) сплачує Первісному кредитору 2 400 944 грн., які відповідно до наданої розписки від 20 серпня 2024 року були сплачені. Таким чином, вказаний доказ підтверджує витрати ОСОБА_21 на відповідну суму.

Відповідно до Договору доручення №182/1 від 20 серпня 2024 року, ОСОБА_21 як довіритель доручив ТОВ "Інвестиційна група "Молодість" як повіреному вчинити юридичні дії погоджені у додатку до договору.

З наданого Акту приймання - передачі грошових коштів (завдатку) за об`єкт нерухомого майна від 27 січня 2025 року вбачається, що особі, яка діяла від імені ОСОБА_21 було надано завдаток в сумі 1 000 доларів США.

До матеріалів справи надано роздруківку щодо зарахування грошових коштів в сумі 1749700,00грн. на рахунок ОСОБА_21 за квартиру згідно договору дкп №916 від 12.02.2025 року. При цьому, вказаний договір наданий не був. Як і не було надано будь - яких доказів зняття ОСОБА_21 готівкових коштів, придбання на них доларів США.

Захисником надано слідчому судді копію паспорта ОСОБА_21 , його картку платника податків, свідоцтво про шлюб з ОСОБА_22 , паспорт ОСОБА_5 .

Однак, з вказаних документів встановити спорідненість ОСОБА_21 з ОСОБА_5 не вбачається можливим.

Слідчий суддя критично сприймає надану ОСОБА_21 розписку від 09.07.2025 року щодо передачі ОСОБА_5 в користування без зобов`язнь повернення коштів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, складання розписки передбачається саме позичальником, а не позикодавцем.

Слідчим суддею також досліджено виписки по рахунку в АБ Приватбанк по особовому рахунку ОСОБА_23 , довідку АБ Приватбанк ОСОБА_23 .

При цьому, належності вказаного рахунку саме ОСОБА_5 надано не було.

Крім того, вказані документи не містять інформації щодо зняття готівкових коштів.

Також слідчий суддя враховує, що на підтвердження доводів щодо того, що ОСОБА_5 є фізичною особою - підприємцем будь - яких доказів надано не було.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що твердження захисника щодо належності вилучених грошових коштів іншій особі, а саме - ОСОБА_5 , не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, слідчим суддею було встановлено, що до клопотання додані копії документів, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як вбачається з ч. 1 ст. 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298 - 2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання та доданих до нього документів вбачається що майно, яке було вилучено 17.06.2025 року в ході обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000138 від 19.02.2025 року.

Слідчий звернувся до слідчого судді у строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене вище майно з метою збереження речових доказів.

Тож, клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, та додані до нього матеріали,містять у собі підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна на вилучені речі та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням введеного в Україні воєнного стану, принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та зашкодити інтересам держави.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170 - 175, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотанняслідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000138, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт (з забороною користування та розпорядження) на майно, яке було вилучено 17.06.2025 року при проведенні обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- мобільний телефон моделі «iPhone 15 Pro», s/n НОМЕР_2 , IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_5 ;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 229 штук;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 500 грн у кількості 300 штук;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 1000 грн у кількості 100 штук;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 євро у кількості 240 штук;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 100 доларів США у кількості 208 штук;

- об`єкти, схожі на гроші номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, підозрюваному, захиснику. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 15 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1