Номер провадження: 11-сс/813/1033/25
Справа № 523/8767/25 1-кс/523/2710/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 15.05.2025 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000032 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_8 , та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14.07.2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, оскільки останній не причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення; ОСОБА_7 не знайомий з іншими фігурантами по справі; ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу; ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має неповнолітнього сина, є особою з інвалідністю, має низку захворювань, які унеможливлюють його перебування в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Позиції учасників апеляційного провадження

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, до апеляційного суду не з`явився. Клопотань про відкладення судового розгляду не звертався.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про нього в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання підозрюваного під вартою слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання слідчого, з`ясовані всі необхідні обставини, що повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно необґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, в невстановлену дату та час, але не пізніше 20 січня 2025 року ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Одеси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, з метою отримання грошової винагороди, вступив у злочинну змову з невстановленим співробітником спеціальних служб Російської Федерації, направлену на вчинення терористичного акту тобто, вибуху, який створив би небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяв значну майнову шкоду чи настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, в тому числі створення хибного інформаційного приводу для пропагандистких медіа ресурсів РФ щодо діяльності на території міста Одеси російського підпілля та створення помилкового враження серед населення України відносно не сприйняття та протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам сил оборони України.

Так, на виконання вказаного злочину, невстановлений співробітник спеціальних служб Російської Федерації за допомогою меседжеру «Telegram» в невстановлений час в режимі відео виклику в режимі реального часу зателефонував громадянину ОСОБА_7 та надав інструкції, щодо виготовлення саморобного вибухового пристрою, при цьому повідомивши ОСОБА_7 про те, що йому необхідно придбати названі складові для виготовлення (збирання) саморобного вибухового пристрою.

В подальшому з метою виконання злочинного плану ОСОБА_7 придбав в різних торгівельних мережах в м. Одеси частину інгредієнтів для виготовлення (збирання) саморобного вибухового пристрою, іншу частину йому було надіслано поштовим відправленням невстановленою особою.

В невстановлену дату та час, але не пізніше 20 січня 2025 року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою меседжеру «Telegram» зателефонував в режимі відео дзвінку невстановленому співробітнику спеціальних служб Російської Федерації, якому повідомив, що всі необхідні складові для виготовлення (збирання) саморобного вибухового пристрою знаходяться в нього, після чого невстановлений співробітник спеціальних служб Російської Федерації в режимі відео дзвінка надавав інструкції та керував послідовними діями ОСОБА_7 з метою виготовлення вибухової суміші з придбаних раніше ОСОБА_7 інгредієнтів.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 під керуванням невстановленого представника спеціальних служб РФ, виконуючи інструкцію помістив до корпусу вогнегасника виготовлену раніше вибухову суміш, обмотавши корпус вогнегасника харчовою плівкою з фрагментами залізної арматури та під`єднавши до вказаного пристрою заздалегідь придбаний мобільний телефон тим сама завершив виготовлення саморобного вибухового пристрою, який помістив до сумки/пакету.

В подальшому в невстановлену дату та час, але не пізніше 20 січня 2025 року ОСОБА_7 виконуючи вказівки невстановленого представника спеціальних служб Російської Федерації, встановивши на мобільний телефон марки «Redmi», який перебував в користуванні у ОСОБА_7 програмне забезпечення, яке здійснює безперервний відео зв`язок з невстановленим представником спеціальних служб Російської Федерації під`єднавши його до павербанку марки «Borofone» та скріпивши між собою двосторонньою ліпкою стрічкою поклав зазначений телефон та пляшку з бензином, яку він придбав раніше для власних потреб, до сумки/ пакету з виготовленим раніше саморобним вибуховим пристроєм.

20 січня 2025 року ОСОБА_7 не пізніше 22 години 00 хвилин продовжуючи виконувати злочинний план взявши заздалегідь зібрану сумку/пакет з вибуховим пристроєм, пляшкою з бензином, мобільним телефоном марки «Redmi» з павербанком марки «Borofone», на якому ОСОБА_7 включив режим відео трансляції в режимі реального часу з власного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за погодженням з невстановленим представником спеціальних служб Російської Федерації направився в провулок 2-й Першотравневий в м. Одесі. По прибуттю до зазначеного місця ОСОБА_7 сховав сумку/пакет з вибуховим пристроєм, пляшкою з бензином, мобільним телефоном марки «Redmi» та павербанком марки «Borofone» у невстановленому досудовим розслідуванням місці та зник у невідомому напрямку.

В подальшому, органом досудового розслідування встановлено, що в невстановлену дату та час, але не пізніше 20 січня 2025 року ОСОБА_9 , перебуваючи на території м. Одеси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, з метою отримання грошової винагороди, вступив у злочинну змову з невстановленим співробітником спеціальних служб Російської Федерації, який записаний у його меседжері «Telegram» під ніком « ОСОБА_10 », направлену на вчинення терористичного акту тобто, вибуху, який створив би небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяв значну майнову шкоду чи настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, в тому числі створення хибного інформаційного приводу для пропагандистких медіа ресурсів РФ щодо діяльності на території міста Одеси російського підпілля та створення помилкового враження серед населення України відносно не сприйняття та протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам сил оборони України. Так, на виконання вказаного злочину, невстановлений співробітник спеціальних служб Російської Федерації під ніком «ДЖОН РЭМБО» надав при невстановлених слідствам обставинах, але не пізніше 20.01.2025 ОСОБА_9 , вказівку щодо прибуття на вказану ним локацію, а саме неподалік будинку за адресою: м. Одеса, провулок 2-й Першотравневий, буд. 7, та очікувати подальших інструкцій.

В подальшому, згідно розробленого невстановленим співробітником спеціальних служб Російської Федерації під ніком «ДЖОН РЭМБО» злочинного плану ОСОБА_9 була надана вказівка підшукати осіб, які з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за грошову винагороду у розмірі 2500 доларів США повинні були здійснити вибух саморобного вибухового пристрою виготовленого (зібраного) ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , за яким проживав ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з родиною.

На виконання спільного злочинного плану ОСОБА_9 залучив до вчинення вищевказаних дій, за грошову винагороду у розмірі 2500 доларів США, своїх знайомих громадянина України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На виконання спільного злочинного плану 20.01.2025 у вечірній час, але не пізніше 22 години 50 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на автомобілі марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору під керуванням останнього прибули до зазначеної невстановленим співробітником спеціальних служб Російської Федерації під ніком «ДЖОН РЭМБО» адреси: м. Одеса, провулок 2-й Першотравневий. В подальшому за допомогою меседжеру «Telegram» невстановлений співробітник спеціальних служб Російської Федерації під ніком « ОСОБА_10 » зателефонував ОСОБА_9 та в режимі реального часу надав вказівку останньому вийти з вказаного автомобіля та направитись до місця де схаваний мобільний телефон марки «Redmi», павербанк марки «Borofone», пляшка з бензином та саморобний вибуховий пристрій виготовлений (зібраний) та в подальшому схований ОСОБА_7 неподалік від будинку №7 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі.

На далі ОСОБА_9 забрав з вказаного місця сумку/пакет з мобільним телефоном марки «Redmi», павербанком марки «Borofone», пляшку з бензином та саморобний вибуховий пристрій та повернувся до автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , де на нього та на подальші дії очікували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідно до заздалегідь узгодженого злочинного плану

ОСОБА_9 та ОСОБА_12 взявши з собою мобільний телефон марки «Redmi», павербанк марки «Borofone», який здійснював відео трансляцію в режимі реального часу та сумку з саморобним вибуховим пристроєм виготовленим (зібраним) ОСОБА_7 направились до будинку №7 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі, ОСОБА_13 залишився у заведеному автомобілі очікувати виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_12 злочинного плану, після чого надання можливості швидко зникнути з місця вчинення злочину у невідомому напрямку.

В подальшому, переслідуючи досягнення спільного злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту ОСОБА_9 за вказівкою невстановленого співробітника спеціальних служб Російської Федерації під ніком «ДЖОН РЭМБО» встановив/закріпив на дереві напроти будинку № 7 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі павербанк марки «Borofone» та мобільний телефон марки «Redmi», який здійснював трансляцію в режимі реального часу невстановленому співробітнику спеціальних служб Російської Федерації під ніком «ДЖОН РЭМБО», після чого ОСОБА_9 встановив сумку/пакет з саморобним вибуховим пристроєм виготовленим (зібраним) ОСОБА_7 біля паркану будинку № 7 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі та з метою привертання уваги потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_12 здійснив підпал автомобіля марки «Hyundai H-1» д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом розпалювання вогню на його передній частині за допомогою пляшки з легкозаймистою речовиною (бензин), яку раніше приховав ОСОБА_7 та запальнички, після досягнення мети ОСОБА_9 та ОСОБА_12 направились до місця де на них чекав ОСОБА_13 .

Після цього, під час зникнення з місця вчинення злочину та не викриття своєї злочинної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_12 прослідували до автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 та зникли у невідомому напрямку, в той же час з метою гасіння пожежі власного автомобілю марки «Hyundai H-1» д.н.з. НОМЕР_2 з будинку № 7 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі вийшов ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не встигнувши зробити будь-яких дій в наслідок вибуху саморобного вибухового пристрою виготовленого (зібраного) ОСОБА_7 залишеного ОСОБА_14 та ОСОБА_12 біля паркану отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям від яких загинув на місці.

З метою перевірки виконаного злочинного завдання та отримання грошової винагороди ОСОБА_9 за допомогою меседжеру «Telegram» зателефонував невстановленому співробітнику спеціальних служб Російської Федерації під ніком « ОСОБА_10 », який спостерігав за вчиненням злочину у режимі реального часу за допомогою встановленого ОСОБА_9 мобільного телефону марки «Redmi», та павербанку марки «Borofone», який заздалегідь налаштував ОСОБА_7 , підтвердив виконання ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поставленого перед ними завдання та в подальшому перевів грошову винагороду в сумі 1000 доларів США, яку ОСОБА_9 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розділили між собою у відповідності до заздалегідь погоджених між собою ролей.

Натомість, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

В той же час, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

На підставі аналізу матеріалів провадження, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.258 КК України та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Такий зв`язок знаходить своє відображення у матеріалах, які надані апеляційному суду, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 21.01.2025;

- протоколом огляду місця події від 21.01.2025 за адресою: будинку АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду місця події від 21.01.2025 біля будинку № 18 у провулку 2-й Першотравневий в м. Одесі;

- допитом потерпілої ОСОБА_15 від 06.02.2025;

- актом про пожежу № 29 від 21.01.2025;

- протоколом обшуку від 25.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протоколом обшуку від 21.01.2025 за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ;

- протоколом обшуку від 21.01.2025 за адресою: АДРЕСА_6 ;

- матеріалами виконаних доручень слідчого;

та іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд додатково зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Окрім того, стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

В той же час, захисник не позбавлений можливості окремо оскаржити повідомлення про підозру.

Що стосується наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Так, перевіряючи висновки слідчого судді щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, таких як: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги встановила належне та детальне обґрунтування продовження існування кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо відсутності або зменшення зазначених ризиків, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

На даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження ще триває, наразі не зібрані всі докази, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження і можуть викривати причетність інших осіб у розслідуваному злочині.

В обґрунтування наявності ризику незаконного впливу на свідків цього кримінального провадження слідчий суддя звернув увагу зокрема на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у значній мірі підтверджується показами інших учасників цього провадження (підозрюваних, свідків, тощо). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи наведене колегія суддів переконана в існуванні загрози того, що ОСОБА_7 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, може здійснювати на них вплив з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

З цих підстав слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження існування зазначеного ризику.

У свою чергу, вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України, дають достатні підстави вважати, що дії підозрюваного, які виразились в його участі в терористичній організації, свідчить про схильність ОСОБА_7 до протиправної поведінки та можливість вчинення іншого кримінальне правопорушення під час відкритої збройної агресії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення, при цьому зі спливом часу проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні вірогідність існування зазначених ризиків не зменшилась. Тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність у матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, на переконання колегії суддів є безпідставними, адже спростовуються достатньою сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів.

Також, всупереч доводам сторони захисту, при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, надав належну оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст.178 КПК, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 258 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження наявні передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.1-5 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання суд виходить з того, що інші менш суворі запобіжні заходи не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на обставини та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа, та встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти встановленим ризикам.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України, що тягне за собою, в розумінні приписів ч.6 ст.176 КПК України, обрання безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для продовження відносно підозрюваного ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема стан здоров`я, слідчим суддею та апеляційним судом не встановлені.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 15.05.2025 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000032 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4