КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2284/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 757/1468/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

представникавласника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

прокурора - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.02.2025 року задоволено клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської міської прокуратури ОСОБА_11 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024 року та накладено арешт на майно, яке було вилучено 30.12.2024 року в ході проведення обшуку нежилих приміщень, розташованих в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, (повний перелік майна зазначається в резолютивній частині оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 кожна окремо звернулися до суду з апеляційними скаргами.

Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.02.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024 року.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.02.2025 року є незаконною та такою, що не відповідає вимогам кримінального-процесуального закону, а тому підлягає скасуванню

Вказує, що майно, на яке накладено арешт, в тому числі мобільний телефон Айфон 14 про макс, що належить ОСОБА_6 , було вилучено 30.12.2024 року, а з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно прокурор, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, звернувся до суду лише 15.01.2025 року.

Зауважує апелянт, що стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучений телефон, який належить на праві власності ОСОБА_6 , і який не має жодного відношення до кримінального правопорушення. Водночас, не зрозуміло, з яких підстав робиться висновок, що вилучене під час обшуку майно може містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження та які саме відомості воно може містити, відповідно до чого неможливо встановити мету накладення арешту.

Крім того зазначає, що про підозру ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні з моменту проведення обшуку не повідомлено, останній має статус свідка в рамках даного кримінального провадження.

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.02.2025 року в частині накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон SAMSUNG Galaxi A35 5G, модель SM-356B/DS, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , чорного кольору у чохлі чорного кольору.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України і відтак має бути скасована.

Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні ухвали про надання дозволу на проведення обшуку в службових приміщеннях ДУ «Київський слідчий ізолятор», а також про надання дозволу на проведення обшуку у певних співробітників, а саме ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 .

Посилається і на те, що прокурор звернувся з клопотанням до Печерського районного суду міста Києва з пропуском встановлених строків, передбачених п. 5 ст. 171 КПК України.

Представник вказує, що даних щодо причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили задовольнити їх, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0001006 від 28.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст.139 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює група прокурорів Київської міської прокуратури.

Матеріалами досудового розслідування зазначено, що 27.12.2024 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, надійшла заява ОСОБА_13 , про те, що 22.12.2024 року в ДУ «Київський слідчий ізолятор», яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, її син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за невстановлених на даний час обставин, отримав тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма, перелом ребер грудної клітини, крововилив в мозок, множинні гематоми голови.

Після чого службовими особами ДУ «Київський слідчий ізолятор» безпідставно, шляхом спотворення об`єктивних відомостей, прийнято рішення про поміщення ОСОБА_14 до приміщення камерного типу (карцеру), тим самим завідомо залишили ОСОБА_14 , який перебував в небезпечному для життя стані, без допомоги.

Тим часом медичні представники Центру охорони здоров`я ДВКС України попри наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 і достатність підстав вважати, що останній потребує невідкладної медичної допомоги, роблять висновок про можливість утримання останнього в карцері та надають відповідний письмовий висновок.

23.12.2024 року о 11 год. 56 хв. ОСОБА_14 був доставлений працівниками відділення ЕМД №6 до КНП «КМКЛ ШМД», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 помер (діагноз: тяжка ЗЧМТ, тяжкий забій головного мозку, закрита травма грудної клітини, перелом ребер зліва, забій легень, забій серця).

На даний час органом досудового розслідування встановлюється можлива причетність працівників ДУ «Київський слідчий ізолятор» та працівників ЦОЗ ДКВС України до вчинення кримінального правопорушення, що полягало у залишенні в небезпеці ОСОБА_14 , що спричинило смерть особи працівниками ДУ «Київськи слідчий ізолятор» та ненадання без поважних причин допомоги хворому медичними працівниками ЦОЗ ДКВС України, що спричинили смерть особи.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, врятування майна в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, , 30.12.2024 року в період часу з 15:44 год. по 18:51 год. в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук під час якого виявлено та вилучено:

1. Мобільний телефон TECNO SPARK Go 2024, модель TECNO BG6, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_16 ;

2. Мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, чорного кольору, який на момент проведення обшуку заблокований у чохлі з полімерного матеріалу, який належить ОСОБА_17 ;

3. Мобільний телефон Infinix SMART 9, модель Infinix Х6532, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , чорного кольору у чохлі з полімерного матеріалу синього кольору, який належить ОСОБА_18 ;

4. Мобільний телефон IPhone 14 Pro Max, чорного кольору, який на момент проведення обшуку заблокований у чохлі з полімерного матеріалу, який належить ОСОБА_6 ;

5. Мобільний телефон SAMSUNG Galaxi A35 5G, модель SM-A356B/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , чорного кольору у чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_12 ;

6. Мобільний телефон SAMSUNG Galaxi A32, модель SM-A325F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_19 ;

7. Наказ ДУ «Київський слідчий ізолятор» про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу з 08 год. 30 хв. 22.12.2024 до 08 год. 30 хв. 23.12.2024 №357ДСК від 20.12.2024 на 7 арк.;

8. Постові відомості внутрішніх постів біля камер ДУ «Київський слідчий ізолятор» за 22.12.2024 на 17 арк.;

9. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 67, на 19 арк.;

10. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 35, на 11 арк.;

11. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 67, на 4 арк.;

12. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 68, на 21 арк.;

13. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 71, на 7 арк.;

14. З`ємний носій інформації, а саме жорсткий диск Transcend, ємністю 1000 Gb, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження, що розташовані на прилеглій території Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна коруси Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13 належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, .

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_20 від 30.12.2024 року вилучені у ході обшуку речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

15.01.2025 року (клопотання датоване 31.12.2024 року) прокурор відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської міської прокуратури ОСОБА_11 звернуся до Печерського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024 року, яке було вилучено 30.12.2024 року в ході проведення обшуку нежилих приміщень, розташованих в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, , а саме на:

1. Мобільний телефон TECNO SPARK Go 2024, модель TECNO BG6, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_16 ;

2. Мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, чорного кольору, який на момент проведення обшуку заблокований у чохлі з полімерного матеріалу, який належить ОСОБА_17 ;

3. Мобільний телефон Infinix SMART 9, модель Infinix Х6532, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , чорного кольору у чохлі з полімерного матеріалу синього кольору, який належить ОСОБА_18 ;

4. Мобільний телефон IPhone 14 Pro Max, чорного кольору, який на момент проведення обшуку заблокований у чохлі з полімерного матеріалу, який належить ОСОБА_6 ;

5. Мобільний телефон SAMSUNG Galaxi A35 5G, модель SM-A356B/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , чорного кольору у чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_12 ;

6. Мобільний телефон SAMSUNG Galaxi A32, модель SM-A325F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_19 ;

7. Наказ ДУ «Київський слідчий ізолятор» про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу з 08 год. 30 хв. 22.12.2024 до 08 год. 30 хв. 23.12.2024 №357ДСК від 20.12.2024 на 7 арк.;

8. Постові відомості внутрішніх постів біля камер ДУ «Київський слідчий ізолятор» за 22.12.2024 на 17 арк.;

9. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 67, на 19 арк.;

10. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 35, на 11 арк.;

11. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 67, на 4 арк.;

12. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 68, на 21 арк.;

13. Копії камерних карток ув`язнених камерного приміщення № 71, на 7 арк.;

14. З`ємний носій інформації, а саме жорсткий диск Transcend, ємністю 1000 Gb, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження, що розташовані на прилеглій території Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.02.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційних скарг стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів справи 30.12.2024 року в період часу з 15:44 год. по 18:51 год. в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, що мають значення для кримінального провадження питання про накладення арешту на яке ініціюється прокурором в клопотанні.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року (справа № 757/1772/25-к) надано дозвіл на проведений 30.12.2024 року обшук в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, , 103, з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають значення для кримінального провадження питання про накладення арешту на яке ініціюється прокурором в клопотанні.

Як вбачається з матеріалів справи, обшук було проведено 30.12.2024 року. З клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно прокурор звернувся до Печерського районного суду міста 31.12.2024 року, дата зазначається на конверті, тобто на наступний день після проведення обшуку та вилучення майна (том. 1, с. 106).

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представників, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376,404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської міської прокуратури ОСОБА_11 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024 року та накладено арешт на майно, яке було вилучено 30.12.2024 року в ході проведення обшуку нежилих приміщень, розташованих в службових приміщеннях Державної установи «Київський слідчий ізолятор», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які належать на праві власності державі Україна в особі Міністерства юстиції України, (повний перелік майна зазначається в резолютивній частині оскаржуваної ухвали), - залишити без змін, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4