Справа № 736/1947/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/626/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000176 від 05.08.2024 року за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Чорний Ріг Семенівського району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, осіб похилого віку та інвалідів, не військовозобов`язаного, не депутата, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Корюківського районного суду від 09 січня 2025 року у виді 200 годин громадських робіт більш суворим призначеним за даним вироком та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1514 (одну тисячу п?ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп. витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням на нього, визначених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків. Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, виконувати самостійно. Звертає увагу, що кримінальне правопорушення, згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вчинив 04.08.2024 року, тобто до постановлення попереднього вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року та прийшовши до переконання, що за вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченому достатньо призначити покарання з випробуванням з іспитовим строком, місцевий суд помилково вважав, що в цьому випадку для призначення остаточного покарання необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України. Проте, оскільки вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишився незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за попереднім вироком зберігає свою законну силу. В той же час, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 75 КК України згідно оскаржуваного вироку, фактично переглянув попередній вирок та звільнив обвинуваченого від відбування покарання у виді громадських робіт, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, 04.08.2024 року, близько 19-ї години 00 хвилини ОСОБА_7 , перебуваючи в подвір`ї домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий умисел на скоєння крадіжки грошових коштів у сумі 1 500 гривень та мобільного телефону марки «Хіаоmі», модель «Rеdmі 9-А» 2/32GВ, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків матеріального характеру для потерпілого та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 1 500 гривень та мобільного телефону марки «Хіаоmі», модель «Rеdmі 9-А» 2/32GВ, вартість якого згідно з висновком експерта № 888/24-24 від 07.08.2024 становить 1 888 грн. 80 коп., належних ОСОБА_9 , котрі знаходилися в сумці ОСОБА_9 в подвір`ї вказаного домоволодіння, чим спричинив останньому майнову шкоду на суму 3 388 грн. 80 коп.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування судом положень ч. 4 ст. 70 КК України під час визначення остаточного покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 13 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу.

Суд першої інстанції під час постановлення вироку щодо ОСОБА_7 вказаних вимог не дотримав, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ч. 4 ст. 70 КК України.

Тобто, Корюківський районний суд Чернігівської області оскаржуваним вироком від 28 травня 2025 року фактично переглянув вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання у виді громадських робіт, застосувавши положення ст. 75 КК України, що є недопустимим з огляду на приписи ч. 2 ст. 21, ст. 24 КПК України.

Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у даному провадженні та надала правовий висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якого якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Наведене вище в сукупності свідчить про те, що суд першої інстанції постановив рішення з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування вироку, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином вказаний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК України скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, виконувати самостійно.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4