Справа № 154/176/24 Провадження №11-кп/802/368/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000866 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, востаннє:

1) вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2023 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місці;

2) вироком Любомльського районного суду Волинської області від 19.03.2024 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 5 місяців,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці;

за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено цивільний позов.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він 11 червня 2023 року, близько 12 год. 00 хв., перебуваючи на ринку, що по вулиці Ковельській, 111, в м. Володимир Волинської області на ґрунті раптово виниклого наміру, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого зняття коштів, викрав пластикову банківську розрахункову картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка перебувала в користуванні ОСОБА_9 з магнітним носієм інформації, що у вартісному вираженні ніякої матеріальної цінності для потерпілого не представляє, але є офіційним документом майнового характеру, що надає право особі одержання, зберігання та використання інформації про розрахункові кошти та інші грошові надходження на рахунок та забезпечує користувачеві доступ до банківського рахунку з метою отримання грошових коштів (епізод 1).

Крім того, ОСОБА_7 , будучи неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, востаннє 10.05.2022 вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, на шлях виправлення не став і маючи не погашений стан судимості повторно вчинив умисні корисливі злочини.

Так, 11.06.2023 в період часу з 12 год. 21 хв. по 12 год. 24 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Фантазія», по вул. Ковельській, 51, в м. Володимир, Волинська область, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджено Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президент «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджено Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, який затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, який затверджено Законом України № 2112IX від 21.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, який затверджено Законом України № 2263IX від 22.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб; Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року, який затверджено Законом України № 2500IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб; Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 року , який затверджено Законом України № 2738-IX від 16.11.2022року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 року строком на 90 діб; Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 року, який затверджено Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 року строком на 90 діб; Указом Президента України №25/2023 від 01.05.2023, який затверджено Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 20.05.2023 року строком на 90 діб, шляхом вільного доступу, таємно повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів, розрахувавшись нею чотири рази у вищевказаному магазині на загальну суму 1407 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 2).

Окрім цього, 11.06.2023 в період часу з 13 год. 24 хв. по 13 год. 25 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Море товарів», в м. Володимир Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею три рази у вищевказаному магазині на загальну суму 299 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 3).

Окрім цього, 11.06.2023 в період часу з 13 год. 38 хв. по 13 год. 41 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Повсякденчик», що по вул. Данила Галицького, 3П, в м. Володимир Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею три рази у вищевказаному магазині на загальну суму 509 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 4).

Окрім цього, 11.06.2023 в період часу з 13 год. 45 хв. по 13 год. 48 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Море товарів», в м. Володимир Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею три рази у вищевказаному магазині на загальну суму 734 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 5).

Окрім цього, 11.06.2023 о 13 год. 50 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазин «Повсякденчик», що по вул. Данила Галицького, 3П, в м. Володимир Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вищевказаному магазині на суму 380гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму(епізод 6).

Окрім цього, 11.06.2023 о 15 год. 37 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні універмагу «Кіоск» що по вул. Незалежності, 134, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вищевказаному універмазі на суму 475 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 7).

Окрім цього, 11.06.2023 о 15 год. 43 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Козацьки забави», що по вул. Адама Міцкевича, 51, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вищевказаному магазині на суму 309 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 8).

Окрім цього, 11.06.2023 в період часу з 19 год. 39 хв по 19 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні аптеки «Волиньфарм», що по бульвару Лесі Українки, 42, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею два рази у вищевказаній аптеці на загальну суму 581 гривень 26 копійок, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 9).

Окрім цього, 12.06.2023 о 09 год. 11 хв ОСОБА_7 ,перебуваючи у приміщенні універмагу «Кіоск» що по вул. Незалежності, 134, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вищевказаному універмазі на суму 324 грн. 50 коп., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 10).

Окрім цього, 12.06.2023 о 09 год. 19 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Козацьки забави», що по вул. Адама Міцкевича, 51, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вище вказаному магазині на суму 375 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 11).

Окрім цього, 12.06.2023 о 09 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні універмагу «Кіоск» що по вул. Незалежності, 134, в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вищевказаному універмазі на суму 375 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 11).

Окрім цього, 12.06.2023 о 10 год. 16 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні універмагу «Волинь табак» що по вул. Незалежності, 134 в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вище вказаному універмазі на суму 392 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 12).

Окрім цього, 12.06.2023 о 10 год. 25 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні універмагу «Кіоск» що по вул. Незалежності, 134 в м. Ковель Волинська область діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, використовуючи для цього раніше викрадену банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», здійснив крадіжку грошових коштів розрахувавшись нею у вище вказаному універмазі на суму 435 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму (епізод 13).

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна в 13 епізодах, при цьому максимальна сума викраденого по вказаних епізодах становить 1407 гривень. Зазначає, що у зв`язку із прийняттям закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», якщо вартість викраденого майна не перевищує 2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому вирок підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження. Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України, місцевий суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не відшкодував. Також зазначає, що місцевий суд, всупереч вимогам ч.4 ст.70 КК України, призначаючи основне покарання не врахував наявність в обвинуваченого судимостей за вироками Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2023 та від 25.10.2023. Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, однак місцевий суд безпідставно зазначив про наявність в обвинуваченого лише двох судимостей. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та покарань, призначених за вироком Ковельського міськрайонного суду від 25.10.2023 та вироком Ковельського міськрайонного суду від 27.11.2023 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання частково відбуті за вироком Ковельського міськрайонного суду від 25.10.2023 та вироком Ковельського міськрайонного суду від 27.11.2023. На підставі п.4.-1 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України за епізодами повторного, вчиненого в умовах воєнного стану, таємного викрадення грошових коштів з банківської карти потерпілого ОСОБА_9 з 11.06.2023 по 12.06.2023. Вступну частин вироку доповнити вказівкою про наявність непогашених у встановленому законом порядку судимостей обвинуваченого, починаючи з 2002 року.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримувала, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого, який поклався на розсуд суду щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані в повній мірі не були.

Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає слушними з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон № 3886-ІХ), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, згідно із ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч.5 Підрозділу І Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З обвинувального акту, а також зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за 13 епізодами викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 вчинив в період 11 червня та 12 червня 2025 року.

Згідно зі сформульованим судом першої інстанції обвинуваченням, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, повторно 11.06.2023 в період часу з 13 год. 38 хв. по 13 год. 41, здійснив крадіжку грошових коштів на суму 509 гривень, 11.06.2023 в період часу з 13 год. 45 хв. по 13 год. 48 хв. на суму 734 гривень, 11.06.2023 о 13 год. 50 на суму 380 гривень, 11.06.2023 о 15 год. 37 хв на суму 475 гривень, 11.06.2023 о 15 год. 43 хв на суму 309 гривень, 11.06.2023 в період часу з 19 год. 39 хв по 19 год. 40 хв. на загальну суму 581 гривень 26 копійок, 12.06.2023 о 09 год. 11 хв на суму 324 грн. 50 коп., 12.06.2023 о 09год. 19 хв на суму 375 грн., 12.06.2023 о 09 год. 20 хв. на суму 375 гривень, 12.06.2023 о 10 год. 16 хв. на суму 392 грн., 12.06.2023 о 10 год. 25 хв. на суму 435 гривень.

Відповідно до положення Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становив 2684 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме за 13 епізодами таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений вчинив на початку 11 та 12 червня 2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, на той час становив 2684грн.

Таким чином, вартість викраденого ОСОБА_7 майна за вказаними епізодами окремо, була меншою за розміром, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, місцевий суд не встановив наявність підстав для закриття кримінального провадження по факту вчинення ОСОБА_7 діянь, кримінальна протиправність яких була встановлена законом, що втратив чинність, місцевий суд не прийняв рішення про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, що підтверджує апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підлягало закриттю на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, оскільки на час розгляду справи місцевим судом були наявні підстави, передбачені пунктом 4-1 ч.1 цієї статті.

Згідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти закриття кримінального провадження щодо нього за ч.4 ст.185 КК України, а навпаки просив суд закрити дане кримінальне провадження в цій частині у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна відповідальність.

Отже, у даному випадку місцевий суд повинен був кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, на переконання суду апеляційної інстанції, заслуговують на увагу.

Так, місцевий суд призначив обвинуваченому остаточне покарання, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за оскаржуваним вироком невідбутої частини покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_7 , на підставі ч.2 ст.74 КК України звільнено його від відбування покарання, призначеного йому вироком Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року, за ч.4 ст.185 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_7 діяння.

Таким чином, призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Любомльського районного суду Волинської області від 19 березня 2024 року, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 судимий вироком Любомльского районного суду Волинської області від 25 жовтня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Крім того, ОСОБА_7 судимий вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України і йому остаточно призначено покарання на підставі ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України 11 червня 2023 року, тобто до постановлення щодо нього вказаних вище вироків.

Приписами ч.4 ст.70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 визначено, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів. вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

За таких обставин місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції згідно положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України з ухваленням нового вироку, як передбачено приписами п.1 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимим за злочини проти власності, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога-психіатра не перебуває. Вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, апеляційний суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.357 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироків Любомльського районного суду від 25.10.2023 та Ковельського міськрайонного суду від 27.11.2023.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, частково відбуті ним покарання за вироками Любомльського районного суду від 25.10.2023 та Ковельського міськрайонного суду від 27.11.2023.

На думку апеляційного суду таке покарання, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами і не є надто м`яким чи суворим.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин

Не заслуговують доводи апеляційної скарги прокурора в частині доповнення вступної та мотивувальної частини вироку вказівкою про наявність всіх не знятих та не погашених судимостей ОСОБА_7 , оскільки апелянтом не доведено, яким чином вказана обставина впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Крім того, у вступній частині оскаржуваного вироку місцевий суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий і вказав коли востаннє, при цьому в матеріалах кримінального провадження знаходиться довідка про притягнення до кримінальної відповідальності та судимостей обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком та вироком Любомльського районного суду Волинської області від 25.10.2023, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2023, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_7 покарання частково відбуті за вироками Любомльського районного суду Волинської області від 25.10.2023 та Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2023.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий

Судді: