ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 644/142/22 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1636/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
№ 11-кп/818/1673/25
№ 11-кп/818/1645/25
№ 11-кп/818/1637/25
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їхніх захисників, відповідно - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з участю захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченої ОСОБА_7 , обинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Слобідського районного суду м.Харкова від 24 06 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_15 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21.08.2025 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21.08.2025 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21.08.2025 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21.08.2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу- відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, якою просив про зміну йому запобіжного заходу на розсуд суду, не пов`язаного із триманням під вартою, адже суд першої інстанції підтримує клопотання прокурора та не бере до уваги відсутність доказів його вини, його соціальний стан та стан здоров`я, терміни перебування під вартою.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, якою просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із носінням засобів електронного зв`язку. В обґрунтування скарги зазначає, що на жодних свідків він впливати не може, бо ніколи не бачив їх, будь які речі та документи також не може знищити по аналогічній причині. Доводи прокурора щодо ризиків у клопотанні є безпідставними.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі. Вказує, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, посилається на порушення норм чинного законодавства та міжнародних конвенцій. Зазначає, що ризики, які перераховані прокурором, не підтверджені, є раніше не судим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину тещу та матір, які хворіють, має стійкі соціальні зв`язки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, якою просить призначити їй більш м`який запобіжний захід, зобов`язується виконувати покладені обов`язки. Вказує, що має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, під час перебування під варто погіршився її стан здоров`я, ризики, які перераховані прокурором, не підтверджені.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримував свою подану апеляційну скаргу. Його захисник ОСОБА_8 зазначила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ризики в клопотанні прокурора є формальними, жодних підтверджуючих даних про їх існування стороною обвинувачення не підтверджено.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримувала свою подану апеляційну скаргу. Її захисник ОСОБА_9 вказала, що обвинувачена знаходиться під вартою вже 4 роки, а ризики в клопотанні прокурора є формальними, жодних підтверджуючих даних про їх існування стороною обвинувачення не підтверджено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_10 підтримував подану апеляційну скаргу, вказав, що оскаржувана ухвала порушує права його підзахисного, у вчиненні правопорушення вину не визнає, докази вини, наявні в матеріалах справи, недопустимі. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не обґрунтовані.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_11 підтримувала подану апеляційну скаргу, вказала, що домашній арешт забезпечить виконання належної поведінки обвинуваченому.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників по справі, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків а саме те, що обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 інкримінують вчинення вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі проти життя особи, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, крім того, незаконна діяльність обвинувачених носила систематичний характер та тривала більше 2 років, тому обвинувачені усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує, з метою його уникнення, можуть вчинити дії направлені на переховування від суду.

Враховуючи той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, обвинувачені матимуть можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету - уникнення від кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком слідчого судді щодо існування ризиків, передбачених п.2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, адже обвинуваченіможуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а обвинувачені мають реальну можливість впливати на осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь, та є достатні підстави вважати, що обвинувачені не зупиняться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень за попереднью змовою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, суворості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, навівши підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Твердження обвинувачених та їх захисників в апеляційній скарзі про те, що терміни перебування під вартою виходять за межі розумних строків, знаходять своє підтвердження, відповідно до матеріалів справи, але жодним чином не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що на даному етапі судового розгляду не є можливим застосувати до обвинувачених інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою із заставою.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає на доцільне відмовити обвинуваченим щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, зважаючи на наступне.

ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачуються у вчиненні у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі проти життя особи, мають реальну можливість отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тому захист цього права має особливе суспільне значення, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чи альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає, що, наразі, «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинувачених під вартою.

А тому, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинувачених

Суд ставиться критично щодо доводів про необгрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу обвинувачених у апеляційних скарги, адже прокурор повною мірою навів обґрунтування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та слідчий суддя повною мірою дослідив їх обґрунтування, винісши законне та обґрунтоване рішення.

Суд ставиться критично до доводів ОСОБА_7 , що має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, під час перебування під варто погіршився її стан здоров`я, та доводів ОСОБА_16 , що він є раніше не судим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину тещу та матір, які хворіють, має стійкі соціальні зв`язки, адже дані характеристики та обставини існували і на момент вчинення правопорушень і не стали стримуючим фактором в бездоганній поведінці перед суспільством особи.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку колегії суддів, в апеляційних скаргах не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим та не вбачається підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 24 06 2025 року про продовження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 21 08 2025 року включно без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4