Єдиний унікальний номер 333/2289/25
Провадження №1-кс/333/1328/25
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001008 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001008 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в якому адвокат прохає скасувати арешт з грошових коштів та талони на паливо АЗС «Окко», які на праві власності належать ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.03.2025 у справі №333/2289/25.

В обґрунтування необхідності скасування арешту адвокатом зазначається, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0001008 від 31.01.2025, предметом досудового розслідування є вимагання неправомірної вигоди (у розмірі 1 300 дол. США) адвокатом та можливо працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , з громадянина ОСОБА_6 , за зняття останнього з розшуку як особи, яка ухиляється від мобілізації.

Тобто, подія кримінального провадження стосується адвоката, можливо працівника ІНФОРМАЦІЯ_1 який складав протокол про адміністративне правопорушення та самого громадянина ОСОБА_6 .

Керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_5 до можливого кримінального правопорушення не має жодного відношення, у зв`язку із чим виявлені та вилучені речі не можуть вважатись такими, що відповідають критеріям речових доказів.

Вилучені грошові кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження.

В ході обшуку у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено 2 200 дол. США, 60 Євро та 24 890 грн.

Вказані грошові кошти с абсолютно законними та но с похідними під грошових коштів, що були предметом неправомірної вигоди.

По-перше, предметом неправомірної вигоди Пули грошові кошти у розмірі 1 300 дол. CILIA., що вдвічі менше ніж та сума, яка була виучена у ОСОБА_5 .

По-друге, грошові кошти які вилучались у ОСОБА_5 , не описувались у протоколі, не перевірялись номери та серії кожної купюри, не проводились змиви з поверхонь цих купюр, з долонь та пальців рук ОСОБА_5 .

Це свідчить про те, що у органу досудового розслідування не має сумнівів, що грошові кошти виявлені у ОСОБА_5 не мають відношення до кримінального провадження.

Більш того, як відомо з матеріалів кримінального провадження неправомірну вигоду отримав адвокат, а не працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , що взагалі унеможливлює будь-яку можливість знаходження цих грошових коштів у мого клієнта.

По-третє, грошові кошти у розмірі 24 890 грн. є особистими грошовими коштами ОСОБА_7 .. На підтвердження цього до клопотання додається докази зняття з банкомату готівки у розмірі 20 000 грн., яке робив ОСОБА_7 18.03.2025 у ТРЦ «Україна».

Тобто, джерело походження грошових коштів у розмірі 24 890 грн. є підтвердженим та цілком законним.

700 дол. США та 60 Євро є власними заощадженнями, які задекларовані та знаходяться на зберіганні вже тривалий час.

Інші грошові кошти у розмірі 1500 дол. США це грошові кошти, які збирались колективом ІНФОРМАЦІЯ_2 на лікування та у зв`язку із народженням дитини чотирьом співробітникам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Збирання грошових коштів на допомогу окремим працівникам за власним бажанням колективу не є правопорушенням, а тим паче підставою для вилучення цих грошових коштів. Навпаки, це є проявом злагодженості колективу та людяності. До клопотання додається перелік осіб, які приймали участь у зборі грошових коштів та за необхідності можуть бути допитані.

Той факт, що грошові кошти в подальшому були переведені в іншу валюту, жодним чином не вказує на їх незаконне джерело походження.

Таким чином, грошові кошти також не відповідають критеріям речого доказу та не мають жодного відношення до кримінального провадження. Тому, на сьогоднішній день арешт вказаних грошових коштів є безпідставним.

Паливні талони очевидно не мають відношення до кримінального провадження.

Представники власника майна адвокат ОСОБА_4 , у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі.

Слідчий, у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та надав пояснення з приводу того, що грошові кошти на які накладено арешт підпадають під критерій речових доказів, і на теперішній час нікому не пред`явлено обвинувачення, а тому говорити яка буде кваліфікаціє не доцільно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею здійснюється фіксація за допомогою технічних засобів.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків

Із наданих до суду матеріалів та пояснень учасників вбачається, що з 31.01.2025 в провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001008 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.03.2025 у справі №333/2289/25 накладено арешт на грошові кошти, мобільний телефон та талони на паливо.

Із оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на грошові кошти, що на праві власності належить ОСОБА_5 , накладався з метою збереження речових доказів, а також з метою подальшої конфіскації.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Згідно з матеріалами кримінального провадження на теперішній час підозра нікому не повідомлена.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вирішуючи питання обмеження права власності особи на матеріальні об`єкти, які відповідають критеріям, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, та були вилучені під час проведення обшуку, слід керуватись відповідними нормами Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку - положеннями ст. ст. 170 - 174 КПК України.

Судом встановлено, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000096 від 21.09.2023, є одержання неправомірної вигоди.

На теперішній час жодній особі не пред`явлено підозру.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що грошові кошти, на які накладено арешт слідчим суддею на теперішній час не підпадають під критерії речових доказів та не являються предметом злочину, вони не набуті кримінально-протиправним шляхом, не підлягають майбутній конфіскації чи спеціальній конфіскації, тому, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, оскільки застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту грошових коштів не забезпечує досягнення мети у тому провадженні в якому він був застосований та в якому на теперішній час перебувають матеріали накладення арешту, а сам арешт порушує право законного власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження ним, на переконання слідчого судді такий арешт підлягає скасуванню.

Згідно вимог статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Підсумовуючи наведене та виходячи із фактичних даних, наявних у матеріалах клопотання, враховуючи досягнення дієвості в яких і могло б здійснюватися за рахунок арешту відповідного майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.167, 170-175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2025 у справі №333/2289/25, яке було вилучено в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_12 , яка перебуває у користуванні та де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19.03.2025, у період часу з 06 години 33 хвилини до 09 години 42 хвилини в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001008 від 31.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме:

грошові кошти:

- 15 (п`ятнадцять) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США, на загальну суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США;

- 9 (дев`ять) купюр номіналом 1 (одна) тисяча гривень, 30 (тридцять) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень, 2 (дві) купюри номіналом 200 (двісті) гривень, 4 (чотири) купюри номіналом 100 (сто) гривень, 1 (одна) купюра номіналом 50 (п`ятдесят) гривень, 2 (дві) купюри номіналом 20 (двадцять) гривень, на загальну суму 24890 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто гривень;

- 14 (чотирнадцять) купюр номіналом по 50 (п`ятдесят) доларів США, на загальну суму 700 (сімсот) доларів США;

- 2 (дві) купюри номіналом 20 (двадцять) Євро, 1 (одна) купюра номіналом 10 (десять) Євро, 2 (дві) купюри номіналом 5 (п`ять) Євро;

- талони на паливо АЗС «Окко» у кількості 5 (п`яти) штук на 10 (десять) літрів кожний палива марки А-95 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1