Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1929/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/574/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі контрольне судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 червня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що відсутні ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор. Вважає, що прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження № 000367 від 29.10.2019за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався у зв`язку з тим, що він відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2021, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання за вищевказаним вироком закінчується 18.04.2025. Оскільки ОСОБА_8 , продовжує обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого злочину, існують ризики переховування його від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, продовження вчиняти нові кримінальні правопорушення, а тому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, неодружений, не має постійного місця роботи та джерел доходів, а також наявність зазначених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобіганню даним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 червня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Отже, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду. При цьому суд врахував, що строк відбування покарання обвинуваченого за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2021 року закінчується 18.04.2025 року, а тому з метою запобігання наявним ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку останнього та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказує на реальність існування ризику можливого переховування останнього у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків в даному провадженні обґрунтований тим, що обвинуваченому ОСОБА_8 відомо місце проживання свідків та потерпілих, оскільки він знайомий з матеріалами провадження, а тому обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчиняти спроби незаконного впливу на них.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що ОСОБА_8 раніше судимий і на час розгляду кримінального провадження відбуває покарання за вироком суду в місцях позбавлення волі.

Наведені обставини переконливо свідчать про реальність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зазначення апелянтом про те, що відносно до ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що судом не дотримано вимог ст.178 КПК України щодо наявності доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та не враховано його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність у ОСОБА_8 родини та утриманців, репутацію обвинуваченого; йог о майновий стан , а також дотримання останнім умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, колегія суддів вважає необгрунтованими, враховуючи стадію судового розгляду та тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що судом враховано відповідно до ст.178 КПК України те, що обвинувачений неодружений, раніше судимий, відбуває покарання у виді позбавлення волі за умисний корисливий тяжкий злочин у зв`язку з чим до нього раніше не застосовувався запобіжний захід в межах даного кримінального провадження, а також стан його здоров`я, відсутність даних щодо його позитивної репутації та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведення його вини.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 обгрунтовано не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд в даному випадк у, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 червня 2025 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: