Номер провадження: 11-кп/813/1551/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, не заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі слів неофіційно працевлаштована пакувальником на Хлібзаводі №4, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

установив

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та їй призначо покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років;

- за ч.1 ст.357 КК України, до покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі;

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, по сукупності правопорушень ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 , звільнено від відбуття покарання, призначеного цим вироком, з випробувальним терміном на 2 /два/ роки, якщо вона на протязі цього часу не скоїть нового кримінального правопорушення.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладені такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи або навчання;

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Як вбачається з вироку, Так, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4024-IX від 29.10.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

22.11.2024 року, приблизно з 20 години 00 хвилин по 22 годину 00 хвилин, ОСОБА_7 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій знаходилась за запрошенням ОСОБА_12 , де розпивала спиртні напої в кухонній кімнаті, сумісно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , побачила на поверхні пральної машини, яка розташована з лівої сторони від входу до кухонної кімнати мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A05», IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, в чохлі чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Водафон», з абонентським номером НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_12 на праві власності, та в умовах воєнного стану, у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, визначила предметом свого злочинного посягання майно, що належить ОСОБА_12 .

Так, у той же день та час, у тому ж місці, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири АДРЕСА_3 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що її протиправні дії є непомітними як для власника майна так і для оточуючих, в той час коли ОСОБА_12 не могла спостерігати за своїм майном, взяла мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A05», IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, в чохлі чорного кольору, належний потерпілій, який лежав на поверхні пральної машини, яка розташована з лівої сторони від входу до кухонної кімнати, надалі попрямувала до ванної кімнати зазначеної квартири, де, знявши з вищевказаного мобільного телефону чохол чорного кольору, виявила банківську платіжну картку банку ПАТ «БАНК ВОСТОК» помаранчевого кольору, з реквізитами НОМЕР_4 з номером рахунку НОМЕР_5 , який відкритий у банківській установі ПАТ «БАНК ВОСТОК», після чого у неї виник злочинний умисел на незаконне викрадення вищевказаної банківської картки, яка, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банку та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, тим самим заволоділа вказаним майном.

Надалі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , з викраденим майном, залишивши чохол від мобільного телефону, чорного кольору, в ванній кімнаті, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3 660 гривень 30 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_14 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 за .1 ст.357 КК України не врахував, що вона на утриманні має двох дітей, які не досягли 14-річного віку, а тому, з урахуванням приписів ч.3 ст.61 КК України не можу бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

На підставі цього, прокурор просить вирок відносно ОСОБА_15 в частині призначеного покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_16 покарання за:

ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, по сукупності правопорушень ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 , звільнити від відбуття покарання, призначеного цим вироком, з випробувальним терміном на 2 /два/ роки, якщо вона на протязі цього часу не скоїть нового кримінального правопорушення.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи або навчання;

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких обвинувачений повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 , а саме: за епізодом у таємному викраденні мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy A05», суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинена в умовах воєнного стану; за епізодом викрадення банківської картки ПАТ «БАНК ВОСТОК», суд кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України, за кваліфікуючими ознаками - викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про порушення вимог кримінального закону, допущених судом першої інстанції при призначені покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно приписів п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На виконання вказаних вимог, мотивуючи рішення щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.

Однак, судом не враховані положення ч.3 ст.61 КК України, якими передбачено, що покарання у виді обмеження' волі не може бути застосоване до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Зокрема, при обранні міри покарання суд врахував наявність на утриманні обвинуваченої двох дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (13 та 7 років відповідно).

Таким чином, ОСОБА_7 є жінкою, яка має дітей віком до чотирнадцяти років, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов переконання, що в частині призначеного покарання за ч.1 ст.357 КК України призначене ОСОБА_7 покарання підлягає зміні.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_7 та альтернативи видів покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 357 КК України, обвинуваченій має бути призначено покарання у виді штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 (справа № 617/775/20, провадження № 13-110кс21) вбачається, що покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не є ані «застосуванням більш суворого покарання», в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ані «неправильним звільненням від відбуванням покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 КПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Зміна вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання вимагає призначення нового покарання, яке повинно бути призначено судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог розділу ХІ КК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України із визначенням покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду першої інстанції.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частквому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України - змінити в частині призначення покарання за ч.1 ст.357 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4