Справа № 163/89/25
Провадження № 1-кп/163/108/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в рамках кримінального провадження № 0000979 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, клопотання прокурора ОСОБА_3 про подовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

в с т а н о в и в :

До початку підготовчого засідання прокурор подав до канцелярії суду клопотання про подовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що були встановлені ухвалою суду від 31 січня 2025 року.

Обвинувачений та його захисники проти клопотання заперечили.

Адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали заперечення на клопотання прокурора. В запереченнях зазначили, що клопотання не відповідає вимогам встановленим КПК України. Висловили позицію, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити у зв`язку з відсутністю обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Разом з цим, ОСОБА_4 свої процесуальні обов`язки виконує належно і жодним чином їх не порушує. Акцентували увагу на обов`язку - не відлучатися з населеного пункту, в якому він мешкає, без дозволу суду та носити електронний засіб контролю, вказавши, що покладення цих обов`язків стосуватиметься обмежень, передбаченого ст.33 Конституції України права на свободу пересування та вільного вибору місця проживання чи перебування та права вільно залишати територію України. Крім цього, носити електронний засіб контролю має негативний вплив на процес життєдіяльності ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до такого висновку.

Ухвалою суду від 31 січня 2025 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 березня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У зв`язку із внесенням зазначеної суми застави 04 лютого 2025 року, щодо ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді застави із покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строк яких спливав 31 березня 2025 року.

Продовжуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід, суд встановив ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки інкримінований злочин обвинуваченому передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років і тяжкість такого покарання може спонукати обвинуваченого до втечі з місця проживання і з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може здійснювати незаконний вплив на свідків, які були йому підлеглі.

Такий висновок обґрунтований, і ухвала суду від 31 січня 2025 року за наслідками апеляційного оскарження 11 лютого 2025 року залишена без змін.

Востаннє строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків продовжувався ухвалою суду від 23 червня 2025 року до 23 серпня 2025 року.

Щодо заперечень сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення суд зазначає, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Відносно позиції захисників обвинуваченого, що обов`язок «не відлучатися з населеного пункту, в якому він мешкає, без дозволу суду» порушує передбачені ст.33 Конституції України права на свободу пересування та вільного вибору місця проживання чи перебування суд зазначає таке.

Стаття 33 Конституції гарантує свободу пересування, але допускає обмеження на підставі закону.

Частина 5 статті 194 КПК України є саме таким законом, який передбачає можливість обмеження права пересування обвинуваченого з метою забезпечення належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Khlebik v. Ukraine» підтверджував, що обмеження свободи пересування на час кримінального провадження (у вигляді обов`язку не залишати певну територію без дозволу) є допустимим, якщо: воно має правову підставу; переслідує легітимну мету (забезпечення належного провадження); є пропорційним.

Таким чином, зазначений обов`язок передбачений законом, має легітимну мету і є пропорційним та тимчасовим заходом.

Твердження сторони захисту, що обов`язок носити електронний засіб контролю має негативний вплив на процес життєдіяльності ОСОБА_4 суд до уваги не приймає, оскільки згідно п.3 розділу І Порядку застосування електронних засобів контролю, затвердженого Наказом МВС України № 480 від 08 червня 2017 року застосування ЕЗК полягає в закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого електронного браслета, який дає змогу відстежувати та фіксувати його місцезнаходження. Не допускається застосування ЕЗК, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності в їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Таким чином, покладені на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод обвинуваченого, жодним чином не перешкоджають та не обмежують звичний спосіб життя обвинуваченого, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

Отже, враховуючи обґрунтованість клопотання прокурора, наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, суд приходить до переконання про задоволення поданого прокурором клопотання.

Керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 199, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про подовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії покладених на нього згідно ухвали Любомльського районного суду від 31 січня 2025 року, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, обов`язків, а саме:

- з`являтись на виклик суду у попередньо визначений час, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії цих обов`язків визначити до 13 жовтня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору негайно після проведення судового засідання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів з дня її оголошення до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Повний текст ухвали буде проголошений о 16:40 годині 14 серпня 2025 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_1