Справа № 159/16/25
Провадження № 1-кп/159/271/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілої - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001782 від 19 грудня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2024 року близько 17.00 год, ОСОБА_5 перебуваючи на автовокзалі, що по бульварі Лесі Українки, 42Б у місті Ковелі Волинської області, переслідуючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, протиправно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, що діє на підставі Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою стояв у визначеному місці для куріння на території автовокзалу в м. Ковель, та вхопив мобільний телефон марки «Samsung» A04, який був у руках потерпілої, після чого попри фізичний, опір потерпілої, який супроводжувався шарпаниною відкрито викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» A2 IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 вартістю 2400 гривень із захисною плівкою, яка є розхідним матеріалом і тому майнової цінності не становить, та у силіконовому чохлі червоного кольору, який не становить майнової цінності. Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_6 було завдано майнової шкоди на загальну суму 2400 гривень.

Отже, ОСОБА_5 здійснив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, що є кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив фактичні обставини вчинених діянь, вину визнав, пояснив, що зранку 19.12.2024 до нього подзвонив знайомий і запросив у гості відзначити свято Миколая. Прийшовши до знайомого в гості обвинувачений познайомився з потерпілою ОСОБА_6 , яка вже була у знайомого з подругою. Разом вони відзначили свято, вживали алкоголь, приблизно до 10.00 год, після чого обвинувачений пішов додому. Після обіду, як було вже темно, обвинуваченому подзвонила потерпіла ОСОБА_6 і попросила під`їхати на автовокзал у м. Ковелі допомогти зняти кошти, оскільки у неї не було банківської картки. Хоча на вулиці було холодно і до автовокзалу було далеко, він погодився допомогти їй і вирушив на автовокзал разом з товаришем. Коли він зустрівся з потерпілою на автовокзалі, то вона довго з кимось говорила по телефону, потім заходила у кафе і знову виходила звідти, знову комусь телефонувала, а в результаті виявилося, що його допомога не потрібна. Все це тривало досить довго, а обвинувачений весь цей час був на вулиці, а тому дуже змерз. Ця ситуація розлютила обвинуваченого, а тому він вихопив у потерпілої телефон «Samsung» в червоному чохлі, та пішов з ним додому де по дорозі віддав його другу. Майже біля будинку обвинуваченого вже чекали поліцейські, яким він передав телефон. Обвинувачений шкодує про вчинене, зробив для себе відповідні висновки про недопустимість подібної поведінки в майбутньому, готовий понести покарання за вчинене, просив суд суворо не карати,.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що бачила обвинуваченого вдруге, знала як його звати, на автовокзалі у м. Ковелі обвинувачений взяв у неї телефон подзвонити і побіг з ним, це супроводжувалось шарпаниною, свідки бачили, як він потім сів у червоний бус і поїхав. Потерпіла повідомила, що не має жодних претензій до обвинуваченого просила призначити йому мінімальне покарання. Крім того потерпіла 11.03.2025 подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, у якому також просила застосувати ст. 69 КК України і відпустити обвинуваченого у залі суду.

Зважаючи на те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які просили розглядати кримінальне провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З урахуванням наведеного, вивчивши обвинувальний акт, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та стосуються речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Діяння, яке вчинив обвинувачений, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною яка обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діянь, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення; враховує форму та ступінь його вини яка полягає в прямому умислі; мету і корисливі мотиви вчиненого; обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а також обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення; враховує особу обвинуваченого, який раніше вчинив правопорушення, яке на сьогодні декриміналізоване, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, офіційно не працевлаштований, його стан здоров`я.

Обставин, які б унеможливлювали понесення обвинуваченим покарання, суд не встановив.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі № 1-33/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання за тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, шкодує про вчинене та активно сприяв розкриттю злочину, визнавши свою вину та повідомивши усі обставини вчинення кримінального правопорушення, не приховував від поліції викрадений телефон повідомивши де він знаходиться, у зв`язку з чим завдана потерпілій шкода, яка не є значною, фактично буде усунута після набрання вироком законної сили. Також суд враховує, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого та просить призначити йому покарання у мінімальному розмірі випустивши його в залі суду. Крім того суд враховує, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого виник унаслідок вживання алкоголю в одній компанії з потерпілою у дообідню пору з нагоди релігійного свята Миколая. З часу коли обвинувачений вживав алкоголь до моменту вчинення злочину пройшло достатньо багато часу, а тому, на переконання суду, алкогольне сп`яніння мало незначний вплив на ступінь суспільної небезпечності вчиненого та не було визначальним у його наслідках, а умови, за яких обвинувачений опинився в такому стані, не свідчать про те, що він перебував в групі кримінального ризику.

Враховуючи наведене суд на підставі ч. 1 ст. 69 КК України вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде справедливим і співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не є надто суворим чи м`яким.

Суд вважає, що у цьому випадку буде досягнуто належного балансу між суспільними інтересами та захистом основоположних прав людини, а також ураховано інтереси всіх сторін кримінально-правових відносин.

Водночас, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином проти власності, та обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений, вчиняючи злочин був злий на потерпілу за те, що він не дивлячись на велику відстань і холодну погоду, прибувши їй на допомогу не зміг цю допомогу їй надати внаслідок дій потерпілої; те що обвинувачений хворіє на тяжке інфекційне захворювання, що підтверджується відповіддю Філії ЦОЗ ДКВС України у Волинській та Рівненській областях від 23.01.2025; відсутність у нього судимості; те що обвинувачений зареєстрований та проживає разом з матір`ю, яка є особою похилого віку (1951 року народження), має хронічні захворювання у зв`язку з чим потребує постійної допомоги, яку ніхто крім сина надати не може; те, що обвинувачений позитивно характеризується за попереднім місцем роботи як сумлінний, відповідальний, чесний працівник з високими моральними якостями, а також позитивно характеризується сусідами за місцем проживання, суд дійшов висновку, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання.

На підставі наведеного суд застосовує положення ч. 1 ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

У строк покарання у виді позбавлення волі необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 19.12.2024.

Оскільки суд звільняє обвинуваченого на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 необхідно скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку встановленому ч. 9 ст. 100 КПК України.

Так, телефон марки «Samsung» A2» IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_2 та силіконовий чохол червоного кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області (пакет полімерний 2 ID781386) повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Арешт речових доказів, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2024 необхідно скасувати.

На підставі ст.ст. 118, 122, 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути процесуальні витрати в розмірі 1591,80 грн на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок № СЕ-19/103-24/16910-10ТВ від 26.12.2024).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 334, 368, 370, 374, 376, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, під час іспитового строку, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 - скасувати, звільнивши його негайно з під варти у залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 19.12.2024 по 23.05.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речовий доказ у справі - телефон марки «Samsung» A2» IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_2 та силіконовий чохол червоного кольору, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області (пакет полімерний 2 ID781386) повернути власнику ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ).

Скасувати арешт речових доказів накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2024.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1591,80 грн на проведення судової товарознавчої експертизи.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1