Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/1252/25
Провадження № 1-кп/553/514/2025
В И Р О К

Іменем України

23.05.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000179 від 22.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, який має середню професійну освіту, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець, який займає посаду курсанта 3 навчального взводу зв`язку 10 навчальної роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, інвалідності не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді курсанта 3 навчального взводу зв`язку 10 навчальної роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , військове містечко № НОМЕР_2 , яка дислокується на території місцевості Вакуленці м. Полтава, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, з мотивів ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 20 грудня 2024 року, перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується на території місцевості АДРЕСА_2 , відкрито відмовився від несення обов`язків військової служби, зокрема від проходження курсу базової загальновійськової та фахової підготовки, складання Військової присяги на вірність народу України та виконання свого Конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, про що заявив усно та письмово, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України визнав повністю, та пояснив, що із обставинами викладеними в обвинувальному акті він згоден та не оспорює, погодився із правовою кваліфікацією своїх дій за ч.4 ст.409 КК України та зазначив, що під час проходження базової військової підготовки у навчальному центрі, він, будучи прихожанином церкви, усвідомив всю серйозність та відповідальність військової служби та необхідності брати до рук зброю, у зв`язку із чим у нього розвилася депресія та він відмовився від несення обов`язків військової служби. Він раніше не служив, не проходив військову строкову службу та як прихожанин церкви з 25 років, не бачить себе військовим, хоча розуміє, що це конституційний обов`язок захищати Україну, а тому готовий нести за це відповідальність.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та не оспорюють фактичні обставини (дата, час, місце, спосіб та інші обставини) вчинення злочину, судом також встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, які не досліджувалися у даному судовому засіданні, вислухавши думку сторін кримінального провадження, які не заперечували проти дослідження доказів в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України..

З урахуванням викладеного, повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, суд вважає вину ОСОБА_4 повністю доведеною та йогодії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній раніше не судимий, за місцем мешкання служби характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, проходив лікування з 11.11.2024 року по 20.12.2024 року в КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» із діагнозом «Розлад адаптації з надцінними ідеями, обумовленими релігійними переконаннями».

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини у повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проходження військової служби як військовий характеризується негативно, загалом задовільно, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з цим, враховуючи особу винного, його фізичний та психологічний стан, молодий вік, відсутність попередніх судимостей, наявність кількох обставин, які що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини у повному обсязі та розуміння своєї провини, з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим, а тому приходить до переконання про наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України, та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.4 ст.409 КК України.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати.

Речові докази не вилучались.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2025 року (справа №554/3659/25) до обвинуваченого ОСОБА_4 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.05.2025 року включно. Ухвалою Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 14.05.2025 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжений до 12.07.2025 року включно.

Клопотань про зміну запобіжного заходу не надходило, отже до набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 368, 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.03.2025 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 1 дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін тримання під вартою в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази не вилучалися.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку чи ухва-

ли суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку відсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_1