ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25646/22

Провадження № 11-кп/820/386/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в порядку спеціального судового провадження матеріали кримінального провадження №0000103 від 05.05.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Москви, СРСР, громадянку Російської Федерації, депутатку Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, раніше не судиму,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.110 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять років) з конфіскацією усього належного їй майна.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з дня її затримання на виконання вироку.

Обраний ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вирішення судом питання про його застосування, але не довше ніж до набрання вироком законної сили.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ восьмого скликання, яка вступила у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, 22 лютого 2022 року за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецькою народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою», у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначене вчинено за наступних обставин.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15.02.2022 року Державна Дума Російської Федерації, в складі якої перебувала депутат ОСОБА_7 , звернулася до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18.02.2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення на тимчасово окупованих територіях України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19.02.2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21.02.2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік. В цей же день, президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де було обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ, до складу якої входила також депутат ОСОБА_7 , та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Цього ж дня президент РФ підписав указ про визнання незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

22.02.2022 року президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день були ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ. Як наслідок рішень прийнятих депутатами Державної Думи РФ, в цей же день, 22.02.2022 року, президент РФ, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23.02.2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента РФ з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24.02.2022 року о 5 годині президент РФ оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні. В подальшому, цього ж дня, Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно було здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з 5 години 24.02.2022 року, підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022. На тепер строк дії воєнного стану не скасовано.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, Російська Федерація під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки, а отже у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії, які виразились у посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, за що підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.110 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що вина обвинуваченої ґрунтується на недопустимих, недостовірних та неналежних доказах, що призвело до наступних порушень:

-порушення порядку повідомлення обвинуваченої про судовий розгляд даного кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації в спосіб, який унеможливлює громадянину іноземної країни отримати таку інформацію;

-використання доказів для доведення вини обвинуваченої, здобутих в інших кримінальних провадженнях, без відповідних на те дозволів слідчого судді;

-користування ОСОБА_7 , як представником влади, імунітетом у вітчизняній судовій системі, а отже неможливість притягнення її до кримінальної відповідальності;

-відсутність доказів умислу в діях обвинуваченої на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України;

-неконкретизований спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину, яка висловлювала лише власну політичну позицію під час голосування колегіального органу і яка жодним чином не могла вплинути на прийняття остаточного рішення;

-не розкрито дій ОСОБА_7 , які, за версією обвинувачення, спричинили наслідки у вигляді загибелі людей при відсутності потерпілих та завданої шкоди в межах даного провадження;

-відсутність доказів, які б підтверджували попередню змову, склад співучасників, їхню роль і функції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у поданій апеляційній скарзі не оспорюється те, що обвинувачена ОСОБА_7 , являючись діючим Депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, будучи представником влади, 22 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд.1, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецькою народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою», колегія суддів, керуючись ч.1 ст.404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження цих висновків суду.

Відповідно до ст.73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом.

Отже, будь-які дії, пов`язані зі зміною меж території України чи зміною меж державного кордону України, без проведення всеукраїнського референдуму, утворюють об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст.110 КК України.

Визнання інших державних утворень, так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими саме на зміну меж території та державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи представником влади та голосуючи за ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецькою народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою», вчинила посягання на територіальну цілісність і недоторканість України.

Той факт, що всі представники влади РФ усвідомлюють та розуміють, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, підтверджений ратифікацією РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ.

ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, повинна була знати і достовірно знала про укладення такого договору державою, представником влади якої вона є, тобто РФ, а отже розуміти про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» та «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан з 05:00 години 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не наділена повноваженнями змінювати територіальну цілісність України і, голосуючи, вона лише висловила таким чином свою політичну позицію, за яку не може нести кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, на порушення усіх вищенаведених актів міжнародного права і законодавства України, обвинувачена вчинила дії, спрямовані саме на зміну меж території та державного кордону України.

На переконання апеляційного суду, встановлені під час судового розгляду фактичні об`єктивні обставини та наведені у вироку висновки місцевого суду підтверджують умисел обвинуваченої та спростовують твердження сторони захисту, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідно до сталої судової практики про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники.

Попередня змова може проявлятися також безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

З досліджених судом першої інстанції і перевірених апеляційним судом доказів вбачається, що голосування за вищевказане рішення здійснено одноголосно всіма присутніми членами Державної Думи Федеральних Зборів РФ. Перед голосуванням відбувалися виступи окремих депутатів щодо позитивного прийняття рішення до його фактичного голосування.

Ці обставини, на думку колегії суддів, свідчать про попередню домовленість між собою осіб, які приймали участь у голосуванні та прийнятті вказаних рішень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 виділено з кримінального провадження, по якому здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, і іншими особами, а саме депутатами Державної Думи Федеральних Зборів РФ.

А тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину за попередньою змовою групою осіб, є правильним.

Настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, як особливої кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, у даному кримінальному провадженні підтверджується: офіційними повідомленнями уряду України та міжнародними організаціями про втрати серед населення внаслідок бойових дій на території України. Так, факт військового вторгнення РФ на територію України з 24 лютого 2022 року встановлено рішеннями міжнародних організацій (резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ЕБ-П/I від 02.03.2022 «Про агресію проти України»; п.п. 1,3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України»; матеріалами кримінальних проваджень за фактами вчинення військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.438 КК України.

Отже, дії обвинуваченої ОСОБА_7 , які полягають у голосуванні за постанову про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецькою народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою», стали однією з передумов повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Факт вчинення ОСОБА_7 конкретних дій, їх суспільно небезпечний характер та наслідки, що настали в результаті таких її дій, переконують колегію суддів у правильності кваліфікації за ч.3 ст.110 КК України.

Колегія суддів також не вбачає підстав ставити під сумнів висновки місцевого суду про наявність в діях обвинуваченої умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Судова колегія зазначає, що обвинувачена, являючись діючим депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, при голосуванні за ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецькою народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою» усвідомлювала, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами; як представник влади знала про ратифікацію РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ; розуміла про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України; передбачала, що своїми діями (позитивним голосуванням) створила передумови повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій, з метою зміни меж території та державного кордону України; усвідомлювала наслідки таких дій (загибель значної кількості людей, значні руйнування); мала можливість голосувати проти, однак цього не зробила.

Колегія суддів вважає, що така поведінка обвинуваченої до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про наявність у неї умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

При цьому сторона захисту, висуваючи версію про відсутність в діях обвинуваченої умислу на вчинення інкримінованого їй злочину, не обґрунтовує цю позицію, не зазначає, яка ж мета була у обвинуваченої при голосуванні, не наводить доказів, які б підтверджували нерозуміння обвинуваченою подальших наслідків таких її дій внаслідок психічної хвороби, фізичного чи психологічного тиску на неї, тощо.

Необґрунтованими є і доводи сторони захисту про використання у даному кримінальному провадженні доказів для доведення вини обвинуваченої, здобутих в інших кримінальних провадженнях, без відповідного на те дозволу слідчого судді.

Кримінальним процесуальним законом не забороняється органу досудового розслідування отримувати (збирати докази) через відповідні запити на отримання інформації від державних органів, юридичних і фізичних осіб. Ненадання ж такої інформації добровільно може бути подолано шляхом використання інституту тимчасового доступу до речей і документів.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слід виходити із можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

У даному провадженні здійснювався огляд матеріалів інших кримінальних проваджень в порядку ст.237 КПК України на підставі дозволу начальника слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області. За результатами такого огляду складено відповідні протоколи, які в подальшому долучені до справи і використані в межах кримінального провадження.

Колегія суддів не може погодитися із твердженням сторони захисту про допущені порушення порядку повідомлення обвинуваченої про судовий розгляд даного кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації в спосіб, який унеможливлює громадянина іноземної країни отримати таку інформацію.

Спосіб повідомлення обвинуваченої щодо проведення відносно неї як досудового, так і судового провадження, повністю узгоджується з нормами кримінального процесуального законодавства та відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

З наявних матеріалів справи (численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченої) вбачається, що обвинувачена мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження. Також обвинувачена отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, маючи можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

У даному провадженні повістки про виклик до слідчого, повідомлення про підозру, обвинувальний акт у перекладі на російську мову, скеровано на офіційний сайт Державної Думи Російської Федерації.

Судові виклики здійснювалися в порядку визначеному ст.323 КПК України, зокрема, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду, публікаціях на офіційних сайтах офісу генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр».

Провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме по собі не є несумісним зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право на справедливий суд.

В межах провадження інтереси ОСОБА_7 представляв адвокат, чим було забезпечено виконання вимог п.8 ст.52, ч.3 ст.323 КПК України і реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального провадження і забезпечення права на захист.

Звісно, участь захисника обвинуваченої не може розцінюватися як рівнозначна заміна участі самої обвинуваченої. Однак, остання мала право вибору особисто захищати себе у змагальному процесі, чим не скористалася.

На переконання колегії суддів, місцевий суд використав всі передбачені законом заходи для своєчасного сповіщення обвинуваченої про здійснення кримінального провадження і створення їй у такий спосіб умов для реалізації свого права на справедливий судовий розгляд.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду у зазначеному питанні, відповідно до якої з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (постанова ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 провадження № 51-7860км23).

Отже, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов, на переконання колегії суддів, правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Матеріали справи не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3