Справа № 461/7145/25
Провадження № 1-кс/461/5393/25
01.09.2025 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ)
захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)
Станом на 01.09.2025 відповідно до офіційний вебпортал судової влади України «Судова вдала України» вбачається, що 15.08.2025 обвинувальний акт зареєстровано в Сарненському районному суді Рівненської області (справа №572/4412/25), проте авторозподіл справи не відбувся та склад суду не призначений, відповідно, підготовче засідання не розпочато.
08.04.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
09.04.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 06.06.2025.
02.06.2025 строк досудового розслідування продовжено до 4 місяців, тобто до 08.08.2025.
В той же день, стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 31.07.2025.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2025 (справа №461/6052/25, провадження №1-кс/461/4638/25) стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.09.2025 з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави.
Прокурор зазначає, що на даний час закінчується строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 до можливості проведення судом підготовчого судового засідання, тому з урахуванням вимог ч. 6 ст. 199 КПК України звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про продовження строку запобіжного заходу.
Прокурор стверджує, що на даний час виникла необхідність у продовженні вказаного строку на 60 діб, так як ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. З урахуванням наведенного, прокурор просить клопотання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.
Захисник у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечила клопотання прокурора та просила зменшити розмір застави.
Обвинувачений у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав позицію захисника.
Заслухавши думку прокурора щодо поданого клопотання, позицію захисника та обвинуваченого, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам ст. 199 КПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.
Станом на 01.09.2025 відповідно до офіційного вебпорталу судової влади України «Судова вдала України» вбачається, що 15.08.2025 обвинувальний акт зареєстровано в Сарненському районному суді Рівненської області (справа №572/4412/25), проте авторозподіл справи не відбувся та склад суду не призначений, відповідно, підготовче засідання не розпочато.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
08.04.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
09.04.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 06.06.2025.
02.06.2025 строк досудового розслідування продовжено до 4 місяців, тобто до 08.08.2025.
В той же день, стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 31.07.2025.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2025 (справа №461/6052/25, провадження №1-кс/461/4638/25) стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.09.2025 з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави.
Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 була перевірена слідчим суддею під час досудового розслідування при обранні останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У судовому засіданні суд не має процесуальної можливості і повноважень перевірити ці докази та обґрунтованість підозри. Належність та допустимість доказів буде перевірена судом під час судового засідання, про що суд зробить відповідні висновки в остаточному процесуальному рішенні.
08.09.2025 року завершується строк дії ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2025 у справі № 461/6052/25, якою стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.09.2025 з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави.
Доцільність продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, а також продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені під час досудового розслідування та стали підставою застосування до нього такого запобіжного заходу.
На даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування та слугували підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.
Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення заявлених ризиків не встановлено.
Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ч. 6 ст. 12 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, які є тяжкими злочинами у розумінні ч. 5 ст. 12 КК України, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, розуміючи наслідки у разі визнання його судом винним та призначення реального позбавлення на тривалий час, з метою її уникнення, може переховуватись від суду.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім цього, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні) підтверджується, тим що ознайомившись в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_4 володіє інформацією стосовно свідків, в тому числі біографічних даних останніх, які надали органу досудового розслідування та можуть на стадії судового розгляду у подальшому надати суду викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників кримінального провадження, шляхом підкупу, примусу, погроз, у тому числі із застосуванням насильства, з метою зміни або відмови їх від показів на користь обвинуваченого.
Аналогічний вплив може бути здійснений на експерта, оскільки обвинувачений відомо про особу, яка проводила експертизу, а у разі необхідності його допиту в судовому засіданні, може вжити вищевказаних заходів з метою надання експертом показів на користь обвинуваченого.
Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження доказів (ч. 1 ст. 23 КПК України), свідки ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно неї.
Ураховуючи характер кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Із урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.
Суд вважає, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ч. 6 ст. 12 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, які є тяжкими злочинами у розумінні ч. 5 ст. 12 КК України, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, на думку суду, ОСОБА_4 не слід визначати альтернативний запобіжний захід заставу. Саме такий запобіжний захід як тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органу досудового розслідування та суду.
Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.
Тому з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зокрема того, що дії ОСОБА_4 спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, шляхом надання допомоги представнику іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, та вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд вважає за необхідне не визначати ОСОБА_4 розміру застави.
Керуючись ст.ст. 369, 376, 176-178, 184, ч. 6 ст. 199 КПК України, слідчий суддя
Клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 29.10.2025 року, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1