ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000269 від 20.04.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.05.2025 року Пересипським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 року, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.186 КК України, -

встановив:

20.04.2025 року приблизно о 11:50 год. ОСОБА_4 проходив біля будинку №4 по вулиці Степана Олійника у м. Одесі, де помітив ОСОБА_5 , який йшов по вулиці, та тримав в руці мобільний телефон торгової марки «IPhone», моделі «11 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, з мобільним номером телефону НОМЕР_3 .

Надалі, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, та переслідуючи мету незаконного збагачення, з корисливих мотивів, в період воєнного стану, та будучи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_5 та почав просити в останнього належний йому мобільний телефон щоб подзвонити.

В цей час ОСОБА_5 дістав свій мобільний телефон марки «IPhone», моделі «11 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, вартістю 18205 грн. 60 коп., в якому знаходилась сім-карта «lifecell» з мобільним номером НОМЕР_3 , та яка матеріальної цінності для потерпілого не має, і передав його ОСОБА_4 .

Надалі, ОСОБА_4 здійснив два телефонні дзвінки з мобільного телефону ОСОБА_5 , після чого, вдав, що повертає йому мобільний телефон, одна одразу вирвав його з рук ОСОБА_5 та почав бігти в сторону Міського парку «Дюківський сад», а ОСОБА_5 в свою чергу біг за ним та вимагав повернути мобільний телефон.

В подальшому, ОСОБА_4 намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим відкрито викрасти майно і спричинити ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 18205 грн. 60 коп., однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг по незалежним від його волі обставинам, так як був затриманий військовослужбовцями в/ч НОМЕР_4 Національної гвардії України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, водночас надав до суду заяву про здійснення судового розгляду за його відсутності. З урахуванням думки учасників судового провадження, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , доказів та документів, що стосуються особи обвинуваченого та документів, що підтверджують заходи забезпечення кримінального провадження, а також речових доказів. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 дав суду показання, що дійсно 20.04.2025 року об 11:50 год., будучи обізнаним про оголошення в Україні воєнного стану, та перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, йшов у бік «Дюківського парку» по вул. Степана Олійника у м. Одесі. Так, на вказаній вулиці біля будинку №4 він побачив потерпілого у якого в руках був мобільний телефон марки «IPhone», та він вирішив його викрастим в останнього. Він підійшов до потерпілого та попросив телефон подзвонити, в подальшому він зробив вигляд, що віддав телефон, проте забрав телефон та побіг, але був зупинений Національною гвардією, яка в подальшому викликала оперативну групу. Також, обвинувачений пояснив, що телефон хотів привласнити та продати. Окрім того, зазначив, що погоджується із вартістю телефону.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний корисливий злочин, направлений проти власності, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 громадянин України, не працюючий, не одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, відомості про його перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, раніше судимий, при цьому суд також враховує, що на розгляді Біляївського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні корисливого злочину.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанню наркотичних засобів.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, згідно якої за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону та передбачених цих законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та припинення нових злочинів призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі. Визначаючи строк такого виду покарання, суд враховує відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого до обвинуваченого, його достатньо молодий вік та стан здоров`я, тому призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах такого строку визначеного санкцією часини статті, за якою він визнається винуватим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті, за якою ОСОБА_4 визнається винним, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

На переконання суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного».

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 13.05.2025 року засуджений Пересипським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Водночас злочин у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винним у даному кримінальному провадженні, вчинений ним до ухвалення попереднього вироку, який в силу положень ч. 4 ст. 70 КК України має виконуватись окремо.

Такого висновку суд приходить з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Таким чином, враховуючи що ОСОБА_4 був засуджений 13.05.2025 року Пересипським районним судом м. Одеси за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, від відбування якого його було звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на строк 1 рік і, цей вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на день ухвалення цього вироку зберігає свою законну силу, а злочин за вчинення якого ОСОБА_4 засуджується у цьому провадження, був вчинений до ухвалення Пересипським районним судом м. Одеси вироку 13.05.2025 року, та новим вироком ОСОБА_4 призначається покарання, яке він має відбувати реально, тому положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку в даному випадку не застосовуються і, суд приймає рішення про необхідність самостійного виконання вироку Пересипського районного суду м. Одеси від 13.05.2025 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 фактично був затриманий 20.04.2025 року та перебуває під вартою у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі період з 20.04.2025 року до дня набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта на проведення судово-товарознавчої експертизи №1236/25 від 30.04.2025 року у сумі 400 (чотириста) гривень.

Питання про долю речових доказів, визнаних такими постановою слідчого, суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази, а саме: мобільний телефон торгової марки «IPhone», моделі «11 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , - слід вважати повернутим законному володільцю.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.186 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період часу з 20 квітня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 13.05.2025 року, - виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на проведення судово-товарознавчої експертизи №1236/25 від 30.04.2025 року у сумі 400 (чотириста) гривень.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон торгової марки «IPhone», моделі «11 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в корпусі золотистого кольору, з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , - вважати повернутим законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/9384/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/2567/25

Головуючий суддя - ОСОБА_1