Справа № 521/8190/25
Номер провадження:1-кс/521/2843/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

04 серпня 2025 року

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , в межах кримінального провадження № №0000325 від 03.04.2025 року, здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Манне, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , слідча ОСОБА_5 ; з боку захисту: підозрювана ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_6

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Слідчим суддею проводився розгляд клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 .

Клопотання розглядалось за ініціативою слідчого.

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений слідством час, однак не пізніше 28.04.2025 року, страждаючи на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних засобів, розпочала лікування, а саме: проходження замісної підтримуючої терапії у ТОВ «Медичний центр «Шанс»», за адресою: м. Одеса, пров. Онілової, буд. 8/10, прим. 6, в рамках якої за призначенням лікаря почала отримувати для прийому лікарський засіб «Метафін ІС 0,025 мг.», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон.

28.04.2025 року, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут наркотичного засобу, обіг якого обмежений - метадону, та отримання у такий спосіб наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та обставин, однак не пізніше 28.04.2025 року, незаконно придбала з метою збуту, наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон, який вона зберігала при собі з метою подальшого збуту.

Далі, 28.04.2025 року, о 15 год. 25 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради, розташованого по вулиці М`ясоєдовська, 32 у місті Одесі, незаконно збула ОСОБА_7 , який проводив оперативну закупку наркотичного засобу, метадон, що знаходився в блістерній упаковці з написом «Метафін ІС 25 мг.», «Таб. Methadoni 0,025», у кількості 4 (чотирьох) таблеток та отримала від нього в якості оплати грошові кошти в сумі 1000 гривень, які раніше були оглянуті, помічені, та передані ОСОБА_7 для проведення оперативної закупки.

У той же день, о 15 год. 52 хв., ОСОБА_7 добровільно видав працівникам СКП ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, блістерну упаковку в якій знаходилось 4 (чотири) таблетки, які йому збула ОСОБА_3 , які відповідно до висновку експерта є наркотичним засобом, обіг якого обмежений - метадон, маса становить 0,088 г.

Крім того, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, для проходження замісної підтримуючої терапії у ТОВ «»Медичний центр «Шанс»», в рамках якої за призначенням лікаря отримала для прийому лікарський засіб «Метафін ІС 25 мг.», «Таб. Methadoni 0,025», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №494 від 07 серпня 2015 року, та в порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, а саме положень ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22.12.2006 року, стала зберігати при собі з метою подальшого збуту.

Надалі, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, 06.06.2025 року, приблизно о 12 год. 38 хв., ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Михайла Болтенко, 45, зустрілась із особою, яка проводила санкціоновану оперативну закупку із затриманням ОСОБА_7 , з яким заздалегідь в ході телефонної розмови обумовила місце зустрічі, під час якої обговорили кількість метадону, яку хотів придбати ОСОБА_7 , а саме 2 блістерні упаковки з написом «Метафін ІС 25 мг.», «Таб. Methadoni 0,025», у кількості 20 (двадцять) таблеток та отримала від нього в якості оплати грошові кошти в сумі 1000 гривень, які раніше були оглянуті, помічені, та передані ОСОБА_7 для проведення оперативної закупки.

У той же день о 12 год. 53 хв., ОСОБА_7 добровільно видав працівникам СКП ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, 2 блістерні упаковки в якій знаходилось 20 (двадцять) таблеток, з написом «Метафін ІС 25 мг.», «Таб. Methadoni 0,025», які йому збула ОСОБА_3 .

За даними фактами ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2025 року та 06.06.2025 року внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000325.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1, 2 ст. 307 КК. 06.06.2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Ризики на які посилається слідчий, як на мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважав мету і підстави продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на продовження строку найбільш суворого запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_3 .

Слідча підтримала клопотання і просила його задовольнити.

Захисник-адвокат в судовому засіданні просив слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід підозрюваній на більш м`який.

Підозрювана також просила звільнити її з-під варти, надати можливість до суду знаходитись під домашнім арештом.

4.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.

Питання яке було поставлено перед слідчим суддею полягає в тому, чи існують підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого?

Надані слідчому судді докази об`єктивно свідчать про те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваною ОСОБА_3 кримінальних правопорушень у вигляді зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу та здійснення таких самих дій повторно.

Докази, зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності припущень слідчого на вказаній стадії кримінального процесу. Жодної упередженості або поспішності у висновках слідчого про підозру по відношенню до ОСОБА_3 слідчий суддя не вбачає.

Зібрані докази у своїй сукупності надають право стверджувати на вказаній стадії кримінального процесу про вчинення такого правопорушення саме підозрюваною.

Допитана під час судового засідання, ОСОБА_3 хоча і намагається висвітлити події у власній інтерпретації, однак є очевидним, що вона розуміє наслідки вчиненого, розуміє тяжкість дій та невідворотність майбутнього покарання. Разом з тим, з показів ОСОБА_3 також встановлено, що вона хворіє тяжкими невиліковними хворобами. Розуміє, що життя її може не довго тривати та навіть закінчитись в умовах ізоляції.

Під час дачі показів, була дещо емоційна, однак вказані емоції не перешкоджали їй ясно висловити власну позицію по питанням, які з`ясовував слідчий суддя. Тривале вживання наркотичних засобів, очевидно негативно вплинуло на свідомість ОСОБА_3 і здатність її до самокритики та самоаналізу. Вже знаходячись в умовах ізоляції, вона змогла частково реабілітуватись та привести у дієвий стан свідомість, мову і можливості до висловлення думок.

Однак навіть незважаючи на те, що ізоляція в ОСІ вплинула позитивно на стан здоров`я підозрюваної, необхідно звернути увагу, що така ізоляція не є необхідною на даний час, оскільки не відповідає вимогам закону, фактичним обставинам та особі підозрюваної.

Так, встановлено, що строк тримання під вартою у ОСОБА_3 спливає 05.08.2025 року. Строк досудового розслідування спливає 06.08.2025 року, тобто через два дні. Продовжувати строк тримання під вартою на два дні, на думку слідчого судді, не забезпечить легітимної мети запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Досудове розслідування закінчено, всі необхідні докази стороною обвинувачення зібрані та зафіксовані. Відповідно слідчий, очевидно зволікаючи у виконанні вимог ст. 290 КПК, намагається штучно продовжити тримання під вартою особи до направлення провадження до суду.

Слідчий суддя також враховує, що кримінальне провадження повинно бути направлено до суду заздалегідь (щонайменше за 5 днів до спливу строку тримання під вартою), для того, щоб суд міг організувати процес та забезпечити явку всіх учасників процесу. Однак, у даному випадку, якщо припустити, що прокурор направить провадження до суду 06.08.2025 року, то головуючий суддя повинен терміново організувати процес в один день задля вирішення питання доцільності продовження строку тримання під вартою вже обвинуваченій.

У даному провадженні встановлені факти порушення розумних строків розслідування і направлення такого провадження до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя зазначає, що жодної розумної необхідності у триманні ОСОБА_3 в умовах ізоляції не має. Вона раніше не судима і на думку суду має певні соціальні зв`язки в м. Одесі, де і проживає.

Відомостей про перешкоджання розслідування слідчою не надані. В цілому негативної характеристики слідча не надала ОСОБА_3 . Залишилось поза межами розуміння потенційні загрози від зміни запобіжного заходу підозрюваній, у випадку більшої довіри до її особистості.

На думку слідчого судді, навіть існування необхідності у зборі доказів (хоча як було встановлено, всі докази зібрані і залишились питання з ознайомленням та направленням обвинувального акту до суду) не свідчить про існування підстав або ризиків для тримання особи під вартою. Так, іноді існують обставини, які вимагають більш ґрунтовних заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі тримання особи під вартою задля збереження доказів. Однак, очевидно, що це стосується провадження, де злочини, вчинені в умовах крайньої неочевидності або пов`язані із такими порушеннями суспільних відносин, де особа так чи інакше може знищити, сховати або спотворити такі докази.

У даному провадженні таких відомостей слідчому судді не надано. Обставини події показують, що орган досудового розслідування задокументував за допомогою негласних слідчих дій фактичні обставини збуту наркотичних засобів. Відповідно, всі головні докази винуватості особи знаходяться під контролем сторони обвинувачення. Супутні докази, такі як огляд місця події, допит свідків, проведення експертиз також здійснені слідчим і за правовою природою вони зафіксували всі необхідні відомості, щодо вчинених правопорушень.

Обвинувачена підтвердила, що виявлені факти правопорушень мали місце, але вона не бажала таких наслідків. Однак, навіть при такій умові, є очевидним, що не можливо припустити, що ОСОБА_3 може вдатись до будь-яких спроб перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчим під час розгляду клопотання не повідомлені факти і обставини, які б могли вплинути на зміст доказів зі сторони обвинуваченої. Кожний хто поспілкується з ОСОБА_3 може оцінити її як хвору людину, а не як особу, яка здатна на вплив на існуючи докази.

Залишається питання переховування ОСОБА_3 від правосуддя.

За загальним твердженням сторони обвинувачення, сама по собі тяжкість вчиненого правопорушення є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки малодушність підозрюваної може призвести до втечі особи і переховування від правосуддя. Окрім того, дуже часто люди (в тому числі юристи) плутають захід забезпечення кримінального провадження з покаранням, що призначається судом за вироком. Очевидно люди бажають на виявлене зло відреагувати миттєво, що і має свій прояв у найсуворішому запобіжному заході. Однак, запобіжний захід не є формою покарання, а є лише заходом забезпечення кримінального провадження, який має на меті єдину мету явки особи, яка підозрюється (обвинувачується) у вчиненні правопорушення до суду в майбутньому. Інші цілі і завдання, або бажання не можуть бути вкладені у запобіжний захід.

Кожні фактичні обставини події правопорушення є індивідуальними, як за місцем і часом вчинення події так і за безпосередніми діями особи, яка підозрюється у їх вчиненні. Окрім того, особистість особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення має власні індивідуальні ознаки, які відповідно до ст. 178 КПК так само індивідуально впливають на вирішення питання щодо запобіжного заходу.

Особистість підозрюваної свідчить про наступне. Підозрювана знаходиться у віці 46 років. Народилась в Миколаївській області, Вознесенському районі, с. Манне. Є громадянкою України. Не заміжня. Має повнолітніх дітей. Має середню спеціальну освіту. Не працює. Проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстрована в Миколаївській області. Раніше не судима. Відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності прокурором також не надано. Паспорту для виїзду за кордон не має. Жодного разу не виїздила за кордон. Майже все життя прожила в м. Одесі.

Тобто, обставини особистості, які встановлені, показують, що ОСОБА_3 , як зазначено вище, має певні соціальні зв`язки в м. Одесі, які дозволяють їй знаходиться в полі зору поліції та з`являтись до слідчого на першу вимогу. І хоча вона не працює, однак стан її здоров`я та загальний соціальний статус не дозволяють їй вільно, без перешкод залишити місце проживання, оскільки вона не має вільних засобів до існування.

Судом також встановлено, що ані сторона захисту (адвокат), ані сторона обвинувачення (слідчий, прокурор) за два місяці не спромоглись отримати інформацію щодо стану здоров`я підозрюваної та інформації, пов`язаної із характеристикою особи в постійному місці проживання. Оскільки обвинувачена раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, було б справедливим отримати відомості щодо життя ОСОБА_3 та її стосунків в місці проживання з іншими людьми. Для цілей даного провадження було б правильним отримати відомості щодо публічної інформації у відношенні обвинуваченої та її рис характеру, властивостей темпераменту які були б корисні для слідчого і даного провадження з точки зору особливостей поведінки та ставлення до змісту незаконної діяльності. У загальному ж контексті, таку інформацію можливо використати для цілей запобіжного заходу і контролю над особистістю.

Натомість, за результатами судового розгляду клопотання слідчого, склалось враження, що підозрювана залишена сам на сам з вже існуючим кримінальним провадженням та про її майбутнє, як звичайної людини, не має кому потурбуватись. Відповідно і її прохання про звільнення та бажання самостійно отримати необхідну медичну документацію та відповідні характеристики на себе не виглядає дивним.

Такі обставини у сукупності з поясненнями ОСОБА_3 показують, що вона заслуговує на більш розумне і справедливе ставлення. В тому числі слідчий суддя врахував прохання підозрюваної, що вона у випадку звільнення з-під варти підготує і надасть у суді медичну документацію про власний стан здоров`я, який можливо вплине на майбутній вирок суду.

Даючи оцінку доводу прокурора про переховування, необхідно виходити з відомостей, які повідомлені слідчому судді як обставини, що можуть свідчити про таку поведінку. Однак, таких відомостей слідчому судді не надано. Жодних даних, обставин, або розумних припущень, які б надавали ґрунт для таких міркувань стороною обвинувачення не представлено.

Фактично така позиція зводиться до звичайної людської недовіри підозрюваній ОСОБА_3 і її словам про не переховування. Дійсно, коли ми кажемо про твердження щодо переховування, дуже складно казати про докази такої правової позиції. Разом з тим, чому ми відмовляємось довіряти словам підозрюваного? Чому ми приймаємо за належне, що підозрюваний вводить в обману суддю і прокурора, та не зважаємо на його заяви про дотримання обов`язків, які на нього будуть покладені ухвалою слідчого судді у випадку більш м`якого запобіжного заходу?

Можливо відповідь в нас самих. Все залежить від нашої освіти, знань, досвіду як життєвого, так і юридичного, а також головне від здатності розмірковувати над явищами і речами, які відбуваються навколо нас. Відомий вислів що «нація не може вижити, якщо ніхто не вірить жодному зі своїх лідерів», можливо перефразувати «нація не може вижити, якщо люди не довіряють один одному і тим більше коли люди не довіряють правосуддю, а правосуддя людям». Думаю, що саме у цьому випадку існує можливість для довіри підозрюваній в тому, що вона здатна виконувати обов`язки підозрюваної керуючись лише власним сумлінням.

Запобіжний захід дуже тісно пов`язаний з видатною презумпцією, яка стала частиною національних принципів права, а саме презумпцією невинуватості. Щоб зрозуміти цінність такого правового положення, можливо в тому числі звернутись до компаративістики. На прикладі КПК Ліхтенштейн, можливо побачити, що в ньому презумпція невинуватості зустрічається лише один раз в ч. 3 § 133 в якій зазначено: «..при виконанні взяття під варту необхідно, перш за все, взяти до уваги те, що у відношенні обвинувачених діє презумпція невинуватості»1. Такий юридичний підхід показує важливість думки про невинуватість особи під час розслідування провадження, оскільки це впливає і на запобіжний захід. Саме на цій стадії процесу, під час вирішення питання про запобіжний захід, суд повинен зважати на те, що людина вважається невинною, допоки її вину не буде доведено у встановленому порядку. Це майже підготовка всього процесу до ухвалення певного остаточного судового рішення у провадженні. І не є таємницею, що багато в чому на майбутні остаточні судові рішення впливає запобіжний захід, який обраний особі на стадії досудового розслідування.

Презумпція невинуватості у КПК Швейцарії закріплена в ст. 10, яка знаходиться у Розділі 2 «Основні положення кримінально-процесуального права». Відповідно до вказаної норми: «Кожна особа до набрання законної сили вироком вважається невинуватою». Частина 1 статті 212 КПК Швейцарії2, як загальне правило зазначає, що обвинувачений залишається на волі, під час досудового провадження та судового розгляду. Заходи процесуального примусу можуть бути застосовані до особи, однак вони скасовуються: а)як тільки відпали передумови для їх призначення; b)сплив строк, визначений законом або судом; с)альтернативні заходи процесуального примусу ведуть до тієї ж мети. В такій конструкції можливо побачити, що зазвичай особа до ухвалення вироку знаходиться на волі. А якщо і можливо до неї застосувати запобіжний захід він обов`язково скасовується (серед іншого), якщо альтернативні заходи процесуального примусу ведуть до тієї ж мети.

Презумпція невинуватості таким чином, яка має вираз і в КПК України (ст. 17 КПК) відіграє значну роль не тільки як гарантія захисту прав особи, що підозрюється у вчиненні правопорушення, але й як процесуальне положення, що впливає на оцінку доказів ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню. Якщо ставлення держави до підозрюваної особи, повинно бути ставленням як до особи, яка невинувата у вчиненні кримінального правопорушення, це вимагає від нас більш критичного відношення до доводів сторони обвинувачення, оскільки вони завжди зацікавлені в певному перебільшені значення фактів і обставин, які стають предметом судового розгляду.

Даючи оцінку доводам прокурора, слід зважати на пояснення ОСОБА_3 , яка повідомила, що не бажає переховуватись, не буде впливати на свідків та на першу вимогу слідчого, прокурора і суд буде з`являтись. Повідомила, що їй немає куди тікати, та взагалі не має куди виїжджати з м. Одеси. За кордоном вона ніколи не була і не має документів для виїзду за кордон.

Як вже неодноразово зазначалось, в інших аналогічних судових провадженнях, правовий характер примусових заходів визначається їхньою метою. Якщо для таких заходів, метою є не ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від правосуддя, то для збереження їх правового характеру необхідно стежити, щоб до цієї мети не долучалися інші, які не мають спільних із зазначеною метою правових засад, як наприклад: злість на злочинця, особисті рахунки, бажання збільшити кару примусовими заходами та інш.

Допит підозрюваної під час розгляду клопотання об`єктивно показує, що ОСОБА_3 можливо довіряти і остання здатна виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки, без надмірного втручання у її права і свободи. Підстав ставити її покази та щирість тверджень про відсутність намірів на переховування не має. Не викликають зайвих недовірливих відчуттів і її пояснення щодо не бажання будь-яким чином впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Викладені відомості про особистість ОСОБА_3 не дають підстав для думки про можливість перешкоджання кримінальному провадженню, шляхом уникнення кримінальної відповідальності у бідь-якій формі.

Гарантією такої розумної поведінки може бути домашній арешт із покладеними на особу певних обов`язків. Саме про такі гарантії у своїх рішеннях зазначає Європейський суд з прав людини. «Можливість того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, не є достатнім виправданням тримання під вартою, якщо можна отримати гарантії його явки до суду»3. «Повинна бути сукупність обставин, які дають підстави переконатися, що негативні підстави втечі будуть уявлятися затриманому меншим злом, аніж тримання під вартою»4.

Сукупність обставин особистості та життя підозрюваної свідчить про можливість більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який буде у формі запобіжного заходу домашнього арешту.

Таким чином, слідчий суддя відповідаючи на питання що поставлено вище в ухвалі зазначає, що у даному провадженні відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та відповідно потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи про які йдеться у клопотання слідчого.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 132, 178, 183, 194, 196 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у певний період доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти у залі суду.

Роз`яснити підозрюваній її обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Покласти на підозрювану ОСОБА_3 обов`язки строком на 2 (два) дні, в межах строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом.

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає /м. Одеса/, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділу поліції ГУНП в Одеській області за територіальністю.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 2 (два) дні, в межах строку досудового розслідування і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 04.08.2025 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 06.08.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

[1]Кримінальний процес зарубіжних країн, Т. 3, Кримінальне судочинство Ліхтенштейн, переклад ОСОБА_8 , М. Видавництво «НИПКЦ Восход-А», 2020 р., А. 100.

[2] КПК Швейцарії, переклад ОСОБА_8 , видавництво «НИПКЦ Восход-А» 2011 р., ст. ст. 10, 212, А. 17, 106.

[3]Рішення ЄСПЛ у справі «Вемхофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року, п. 15.

[4]Рішення ЄСПЛ у справі «Стогмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року, п. 44.

1 Кримінальний процес зарубіжних країн, Т. 3, Кримінальне судочинство Ліхтенштейн, переклад ОСОБА_8 , М. Видавництво «НИПКЦ Восход-А», 2020 р., А. 100.

2 КПК Швейцарії, переклад ОСОБА_8 , видавництво «НИПКЦ Восход-А» 2011 р., ст. ст. 10, 212, А. 17, 106.

3 Рішення ЄСПЛ у справі «Вемхофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року, п. 15.

4 Рішення ЄСПЛ у справі «Стогмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року, п. 44.