ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1234/25 Справа № 204/5852/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 04 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000679 від 02 червня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, фактичного місця проживання не має, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 04 червня 2025 року задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 на 60 днів, до 30 липня 2025 року визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 650 гривень.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК). Підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя врахував тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину,який йому інкримінується, його особу, який міцних соціальних зв`язків та місця мешкання не має, та фактично являється громадянином Азербайджану, перебуває на території України з посвідкою на тимчасове проживання,строк якої закінчився 09.04.2020. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти встановленим ризикам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді.

Захисник зазначає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до 5 років. При цьому, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК вказує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку може бути застосовано виключно у разі, якщо прокурором буде доведено, що особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню, або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Дані обставини були прокурором не доведені та проігноровані судом першої інстанції. Також стороною обвинувачення не надано відомостей щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а суд не витребував відповідну інформацію та безпідставно задовольнив клопотання.

Вважає, що підозра є необґрунтованою, оскільки потерпілим по справі визнано не власника автомобіля, а користувача.

Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного. Захисник вважає, що слідчим у клопотанні не доведено існування ризиків того, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання, буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Також вказує, що прокурором не було доведено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, переховувався від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Отже вважає, що до підозрюваного цілком можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрюваений (в режимі відеоконференції) та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про застосування тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 194 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке застосування можливе.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не виконані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами клопотання.

Щодо вмотивованості судового рішення про тримання підозрюваної під вартою.

Апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370 КПК щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, а висновки слідчого судді про необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою та неможливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються доказами, долученими до клопотання слідчого.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

В апеляційній скарзі захисник посилається як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема на невідповідність оскарженої ухвали вказаним вимогам процесуального закону щодо його умотивованості і такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, що в даному випадку є однією з підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_7 є несудимою особою, прокурор у судовому засіданні підтвердив, що у органу досудового розслідування відсутні докази підтвердження факту наявності у підозрюваного судимостей. Крім того, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Проте, в порушення пункту 3 частини 2 статті 183 КПК України стороною обвинувачення не надано доказів, що у цьому провадженні ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування та/або перешкоджав кримінальному провадженню, а так само і не доведено що останнього повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, що унеможливлює застосування виняткового запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та аналізуючи наведене у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосовано в силу прямої норми, а саме пункту 3 та 4 частини 2 статті 183 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК, за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого, і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

02 червня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

З наданих матеріалів слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.06.2025 року; протоколами оглядів місця події; протоколом допиту потерпілого від 02 червня 2025 року; протоколом допиту свідка від 02 червня 2025 року, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Досліджені матеріали досудового розслідування у взаємному зв`язку з встановленими обставинами кримінальних правопорушень, дають підстави дійти до висновку про наявність обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Доводи захисника про необґрунтованість підозри з огляду на те, що потерпілим у кримінальному провадженні визнано не власника транспортного засобу, а його користувача, є безпідставними. У кримінальних провадженнях за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, потерпілим може бути не лише власник, а й особа, яка на законних підставах користувалася або володіла транспортним засобом та зазнала протиправного впливу на це право.

Отже, наявність у провадженні фактичних даних, які підтверджують протиправне заволодіння транспортним засобом, що перебував у законному користуванні потерпілого, дає достатні підстави для висновку про обґрунтовану підозру. Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді з цих підстав.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Перевіривши доводи захисту, що заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає їх неспроможними, а клопотання слідчого щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, є обґрунтованим. Так, існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стосовно підозрюваного існує обґрунтована підозра у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 5 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Водночас, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Водночас, апеляційний суд також зважає на те, що підозрюваний не має місця реєстрації та проживання, міцних соціальних зв`язків, крім того є громадянином іншої країни. Вказані обставини свідчать про відсутність у підозрюваного вагомих стримуючих факторів від можливого вчинення дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування або суду.

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів зважає на те, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику можливого впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

З огляду на вищевикладене, заявлені ризики, передбачі п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК є реальними та продовжують існувати.

Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, у вчиненні якого на даний час підозрюється ОСОБА_7 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки до ОСОБА_7 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно пункту 3 та 4 частини 2 статті 183 КПК, а застосування домашнього арешту є неможливим через відсутність у підозрюваного постійного місця проживання, до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На переконання колегії суддів такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст ст. 176-179, 194, 196, 376, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 04 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

Строк дії обов`язків встановити до 30 липня 2025 року.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4