справа № 619/9230/24
провадження № 1-кп/619/204/25
ВИРОКіменем України

05 травня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000956 від 21.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Манченки Харківського району Харківської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, пенсіонера, працюючого в КЗОЗ «Безруківська медична амбулаторія загальної практики сімейної медицини», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
потерпілоїОСОБА_5
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_6 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

21 серпня 2024 року приблизно о 15 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_3 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. В ході побутової розмови між ОСОБА_3 та сином виникла сварка, під час якої ОСОБА_3 на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_8 , взяв зі столу в кімнаті, в якій він на той час перебував, кухонний ніж та тримав його у правій руці. При цьому, ОСОБА_5 стояв спиною до ОСОБА_8 , який перебував у іншій кімнати та щось шукав у шухляді та погрожував батьку. ОСОБА_3 , почувши, що ОСОБА_9 наближається до нього, зробив поворот вліво, а коли закінчив поворот, його син був уже перед ним та він наніс удар ножом по тулубу ОСОБА_8 , чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024 заподіяв ОСОБА_8 проникаюче сліпе поранення живота з рановим каналом, що бере початок з рани на лівій боковій поверхні, по передній паховій лінії, який наскрізь пошкоджує черевну стінку, пристінну та вісцеральну очеревину, проникає в черевну порожнину, наскрізь ушкоджує брижу тонкої кишки ліворуч, та селезінку, з масивним критичним виливом крові в черевину порожнину. Причиною смерті ОСОБА_8 стала гостра крововтрата, як смертельне ускладнення проникаючого сліпого поранення живота з ушкодженням селезінки.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в вбивстві, вчиненому через необережність, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 119 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав частково та пояснив, що наміру вчиняти злочин не було. Вказав, що заподіяв сину тілесні ушкодження, наніс удар при наступних обставинах. 21.08.2024 він повернувся з роботи десь о 10 год 00 хв, пообідав, включив телевізор та ліг відпочити. Старший син ОСОБА_10 був вдома, сидів у дворі з другом, вони випивали. Він був у хаті. Через деякий час син ОСОБА_10 заскочив у хату, взяв під подушкою пляшку та побіг на дитячу площадку. Через три години син прибіг і почав кричати: «Хочу жрать». ОСОБА_3 сказав йому: «іди де пив там і їж». Син грошей не дає, не працює уже років 5-6. Почався конфлікт і син сказав йому: «Я тебе зараз припорю», вийшов з кімнати, де вони були, в іншу кімнату і став шукати ніж в шухлядах та почав кричати: «ти до калитки не дійдеш». ОСОБА_8 був п`яний і агресивний. ОСОБА_3 підійшов до столу і взяв ніж, який лежав на столі в іншій кімнаті і різко повернувся, а син біг на нього і напоровся на ніж, а потів відскочив і сказав: «ти мене порізав». Він не придав цьому значення. Син вийшов із хати. Потім зайшов у хату молодший син і спитав що ми тут сваримось і що він ОСОБА_10 царапнув, але крові немає. Пояснив, що руки у нього були чисті, крові не було. Потім приїхала швидка, яку викликала дружина. Дружина сказала, що він сина зарізав. Але він не знає як він міг його зарізати, він про це не думав навіть. Швидка констатувала, що син помер, викликали поліцію. Син лежав за двором. Це було близько 15 години дня. Вказав, що ножі у них зберігались у двох кімнатах. Ті ножі, що син ними торохтів, лежали в столі. Син часто його бив його і щоб його припугнути, тому він взяв ніж, щоб він його не бив. Син зразу відскочив. Ніж він як взяв у руку так і повернувся з ним. Ні на ножі ні на підлозі крові не було. Син був без футболки, схопився за бік і зразу вискочив з хати, рани він у нього не бачив. Молодший син зайшов у хату хвилин через 10 після того та сказав, що ОСОБА_10 лежить біля двору, але крові немає. Дружина прийшла хвилин через 15-20 і повідомила, що син лежить на дворі і що він його зарізав. Він же сам на вулицю не виходив і не дивився де він лежить. В той день він був на роботі і алкоголь в цей день не вживав. З сином у них погані відносини, постійні скандалили. Вони неодноразово зверталися до поліції, 7 разів приїжджали працівники поліції і складали на сина ОСОБА_10 протокол. Син рік лежав у селі Стрілече на лікуванні від алкоголізму. Потім прийшов, кинув 3 роботи і почав пиячити. З братом вони також билися. В будинку 3 кімнати, вони з дружиною в одній, а сини по різним. Утварь кухонна у сина ОСОБА_10 була своя в його кімнаті. Де відбулась трагедія кімната невеличка 4,5х4 десь 16 м2. Вільного місця там немає. Все відбулось у його з дружиною кімнаті, а син ОСОБА_10 йшов зі своєї кімнати. Вказав, що він правша, зусиль він не придавав, щоб нанести удав. Ніж досить довгий і лезо тонке. Пояснив, що він мав можливість нанести ще удари, але думки у нього такої не було нанести удар своїй дитині. До того моменту, як зайшов молодший син пройшло хвили 10-15 і син не повідомив йому про смерть ОСОБА_10 . Швидка приїхала з Дергачів . Коли зайшла дружина скільки минуло часу він не може сказати. Всі події десь година минула, коли все відбулось. Коли саме помер син не знає. Він шкодує, що так сталося, краще б він додому не повернувся у той час.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд, враховуючи положення ч.3 ст. 337 КПК України, дійшов висновку про винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними відомостями, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться у:

- показаннях потерпілої ОСОБА_5 , даними під час судового розгляду про те, що обвинувачений ОСОБА_3 є її чоловіком, а померлий ОСОБА_8 - її сином. 21.08.2024 її не було вдома, син і чоловік були вдома. Син був п`яний, але сварок не було. Коли потерпіла прийшла додому, почула крики у кімнаті, зайшла, побачила сина у кімнаті де він живе, нічого у нього не питала, а він зразу вискочив на двір. Чоловік був у кімнаті. Вона зразу побігла за сином. Він упав за двором на бік та був без свідомості. Син був роздітий, голий торс, в штанах і тапках. Вона до нього, а він нічого не міг сказати. Крові не було. А коли молодший син ОСОБА_12 прийшов через 15 хв з магазина, перевернув його і на боку лівому була кров, а вона в цей час визивала швидку. Їй погано стало і вона присіла. Десь через пів години приїхала швидка і сказала, що син не живий. Вона пішла до чоловіка, сказала йому про це, він сказав, що це не правда, був якийсь загальмований, сидів на кроваті. Крові вона не бачила. На столі ножа не бачила. Також вказала, що син ОСОБА_13 був не хороший, він скандалив, часто поліція приїжджала. Часто застосовував до чоловіка та молодшого сина ОСОБА_12 фізичну силу. Досить часто вони сварилися. Як син був тверезий, таких сварок не було. Одружений він не був, не працював бо кидав роботу увесь час. ОСОБА_3 хороший, працював весь час. Молодший син ОСОБА_12 має фізичні вади. За статурою ОСОБА_14 фізично сильніший батька. Пояснила, що без чоловіка їй важко і сина шкода, але його вже не повернеш. Чоловік не зловживає алкогольними напоями. В цей день він був тверезий, три місяці він лікувався від захворювання на подагру;

- показаннях свідка ОСОБА_15 під час судового розгляду про те, що обвинувачений ОСОБА_3 це його батько. Померлий ОСОБА_8 був його братом. Потерпіла, це його мати. З батьком і матір`ю добрі стосунки. Щодо події в той день може пояснити, що він їхав з роботи. Проживає він з батьком і матір`ю. Приїхав він додому після обіду. Мати управлялась, він пішов у магазин. Брат був вдома. Що там відбулось він не знає. Коли повернувся побачив як брат ОСОБА_14 лежить за двором, а коли він його перевернув, побачив рану, він був без свідомості. Рана була в збоку на тулубі, з одягу були тільки штани, тапки, футболки не було. Лежав він сам. Потім вибігла мати та приїхала швидка, о котрій годині це було не пам`ятає і де в цей час він був також не пам`ятає. В будинок він не заходив. У той день він бачив брата коли приїхав додому, він у хаті був випивши, телевізор включав, потім він вийшов та пішов у магазин. Крім нього у хаті був батько. Сварок він не чув. До цього брат із батьком був не в хороших відносинах. Брат на матір піднімав руку. З батьком у нього були конфлікти, брат вимагав гроші, ніде не працював. Не раз хватав ніж і кидався на батька. Не один раз викликали поліцію. Приїжджав додому дільничний. Батько пів року не пив, йому не можна, бо він лікувався. Брат випивав кожен день, не давав спати батьку і матері, голосно дивився телевізор, сусіди до нього приходили. До нього також брат застосовував фізичну силу, і не раз. Пояснює, що він любить своїх батьків, вони хороші люди. Батька йому не вистачає. Думає, що батько не спеціально вбив брата;

- показаннях свідка ОСОБА_17 під час судового розгляду, який пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілу він знає. Це була чи субота, чи неділя влітку, але числа не пам`ятає. З ОСОБА_8 вони вирішили випити. Десь о 10 год він придбав пляшку і прийшов до ОСОБА_10 , хотіли випити у дворі, але їх вигнала потерпіла. Вони пішли у сосни, які знаходяться метрах в 200 від будинку ОСОБА_18 , і сіли нам на лавку випили по пів стопки, були вони там удвох і потім прибіг його батько і сказав ОСОБА_14 : «от прийдеш я тобі дам», у руках у батька нічого не було. Він був тверезий і чому він туди прибіг він не знає. Із-за чого був скандал також не знає. Він затримував ОСОБА_14 , щоб той нікуди не йшов, але ОСОБА_14 почав розривати на собі футболку зеленого кольору і побіг за батьком, а він залишився у соснах сидіти. Бачив як приїхали патрульні. Коли вони ішли у сосни ОСОБА_10 нічого не розповідав про якісь скандали вдома. З покійним вони випивали не часто;

- показаннях експерта ОСОБА_19 , який у судовому засіданні пояснив, що удар був так як обвинувачений це показує під час слідчого експерименту. Для удару гострим ножом великих зусиль не потрібно. Ніж - це гострий предмет. Якщо б обвинувачений тримав ніж не повертаючись, а він сам показує, що повертався зі швидкістю, а це вже зусилля, а яке саме встановити неможливо. Якби на ньому був одяг, то була б перешкода. Тоді повинні бути зусилля, а у потерпілого був голий торс, тому зусилля не потрібні. Коли ОСОБА_3 наніс ушкодження, він не зразу пошкодив кровоносні судини, внутрішня кровотеча не відразу з`являється, а він помер від внутрішньої кровотечі. Під час нанесення удару крові могло не бути, при цьому алкогольне сп`яніння не має значення для кровотечі. Якщо б 2-3 хвилини ОСОБА_8 в умовах операційних могли б врятувати, а в тих умовах, які були, не можливо;

- протоколі огляду місця події від 21.08.2024 та фототаблицями до нього, проведеного на території подвір`я та будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- висновку експерта № 12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_8 стала гостра крововтрата, як смертельне ускладнення проникаючого поранення живота з ушкодженням селезінки;

- висновку експерта № СЕ-19/121-24/25334-БД від 23.10.2024, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_3 ;

- висновку експерта № 14/2552-Дм/24 від 10.09.2024, відповідно до якого кров від трупа потерпілого ОСОБА_8 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. На ганчірці, яка була вилучена в ході проведення огляду місця події, знайдена кров людини, групи В з ізогемаглютиніном анти-А, походженгня якої від потерпілого ОСОБА_8 , не виключається;

- висновку експерта № 15-12/547-ДМ-Ц/2024 від 26.09.2024, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи кухонного ножу на клинку виявлені сліди крові людини, які походять від будь-якої людини з груповою належністю крові В з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_8 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту, проведеного 12.09.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_3 , з доданими до нього фототаблицями та дослідженим у судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту;

- висновку експерта № 12-23/5/12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено ознаки гострої крововтрати з недокрів`ям внутрішніх органів, а також встановлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого сліпого поранення живота з рановим каналом, що бере початок з рани на лівій боковій поверхні, по передній пахвовій лінії, який наскрізь пошкоджує черевну стінку, пристінну та вісцеральну очеревину, проникає в черевну порожнину, наскрізь ушкоджує брижу тонкої кишки ліворуч, та селезінку, з масивним критичним виливом крові в черевну порожнину. Вказане колото-різане поранення живота утворилося за життя, незадовго до настання смерті, від одного удару предмету, що має колото-різані властивості, в напрямку з ліва направо, з низу до верху, та враховуючи характер ушкоджень, мав додаткову динамічну ротацію з низу до верху. Свідчення ОСОБА_3 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту від 12.09.2024 в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині часу та ймовірного механізму спричинення тілесних ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 ;

- стенограмах до аудіозаписів повідомлень операторів «102» та «103»;

- висновку експерта № СЕ-19/121-24/30906-БД від 31.10.2024, відповідно до якого генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на рукав`ї ножа з дерев`яним руків`ям збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_3 .

Всі зазначені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом, як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у цьому кримінальному провадженні та в своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Умисне вбивство (стаття 115 КК України) з суб`єктивної сторони характеризується умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від згаданого злочину, вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК України). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Питання про умисел необхідно вирішувати з урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їхніх стосунків.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу (постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 21 вересня 2022 року у справі № 681/742/19, від 29 серпня 2023 року у справі № 527/2011/15-к).

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення

(злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої

тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Частиною першою статті 37 КК України визначено, що уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

Якщо в обстановці, що склалася, особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння шкоди через необережність (ч. 4 ст. 37 КК України).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної або уявної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.

Сукупність досліджених доказів дає суду можливість зробити висновок про відсутність об`єктивних підстав у обвинуваченого бажати смерті сина як до події, так і під час неї, дослідженими в судовому засіданні доказами спростовано наявність у ОСОБА_3 мотиву на вчинення умисного вбивства сина ОСОБА_8 .

Крім того, факт раптово виниклого злочинного умислу ОСОБА_3 , направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 не підтверджується жодним доказом, наданим стороною обвинувачення та дослідженими судом, а лише є припущенням сторони обвинувачення.

Суд дійшов висновку про уявну оборону в діях ОСОБА_3 , оскільки останній вважав реальним суспільно небезпечне посягання на нього, проте міг усвідомлювати відсутність його з боку ОСОБА_8 , при наявності обставин, вказаних обвинуваченим.

У зв`язку з викладеним, відповідно до ч. 4 ст. 37 КК України ОСОБА_3 підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння шкоди через необережність.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_19 , дослідивши в порядку ст. 358 КПК України документи, які надані прокурором та містяться в матеріалах кримінального провадження, та дослідивши в порядку ст. 359 КПК України відеозапис проведення слідчого експерименту від 12.09.2024, суд дійшов висновку, що реального суспільно небезпечного посягання ОСОБА_15 на ОСОБА_3 не було, і останній, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускав наявність такого посягання.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 337 КПК України суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність.

Щодо доводів сторони захисту про кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 118 КК України.

Як зазначено судом, умисне вбивство (стаття 115 КК України) з суб`єктивної сторони характеризується умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі ж самі ознаки суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відмінну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

За вимогами ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, а отже і для того, хто обороняється.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку, що реального суспільно небезпечного посягання ОСОБА_8 на ОСОБА_3 не було, і останній, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускав наявність такого посягання.

Отже, у вказаних подіях відсутнє суспільно небезпечне посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, у зв`язку з цим немає підстав для кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 118 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України пенсійний вік, стан здоров`я та позитивну характеристику з місця проживання суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 установлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення до вчиненого та наслідків дій винного, а також відсутність претензій потерпілої.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до пунктів 4, 7 частини 9 статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується; документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

У зв`язку з викладеним аудіозаписи повідомлень операторів «102» та «103», які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, необхідно залишити в цих матеріалах протягом усього часу їх зберігання, а інші - знищити.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 21 серпня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним - тримання під вартою.

Речові докази по справі:

-змиви з рук ОСОБА_8 , ганчірку жовтого кольору з нашаруванням РБК, ніж № 1 з руків`ям темно-жовтого кольору та металевим лезом довжиною 16,5 см шириною 2,8 см, ніж № 2 з дерев`яним руків`ям коричневого кольору та металевим лезом довжиною 21 см шириною 2,2 см, ніж № 3 з дерев`яним руків`ям коричневого кольору та металевим лезом довжиною 18 см шириною 2,5 см, ніж № 4 з дерев`яним руків`ям коричневого кольору та металевим лезом довжиною 19,6 см шириною 2,1 см, ніж з дерев`яним руків`ям та металевим лезом, загальною довжиною 35 см, лезо довжиною 21,5 см, шириною в найширшій частині 3 см, зріз полімерної скатертини з візерунком золотистого кольору, з нашаруванням РБК, змив на аплікатор з бавовняною верхівкою та дерев`яним стержнем з поверхні підлоги, сорочку темно-зеленого кольору, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, - знищити;

-аудіозаписи повідомлень операторів «102» та «103», які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити в цих матеріалах протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДЕКЦ МВС України експертиз №№ СЕ-19/121- 24/25334-БД від 23.10.2024 у розмірі 1 083,46 грн, СЕ-19/121- 24/30906-БД від 31.10.2024 у розмірі 10 708,15 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1