справа № 361/1689/25
провадження № 1-кп/361/55/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі :

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001820 від 22.07.2024, який надійшов з Броварської окружної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , освіта середня, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції до 11.08.2023)

ВСТАНОВИВ:

28.04.2025 до Броварського міськрайонного суду надійшло клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, яке обґрунтовується тим, що ризики, передбачені статтею п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, які існували станом на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишаться актуальними і застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе в повній мірі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. Так, застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень. Особиста порука, домашній арешт та застава не гарантують належної його процесуальної поведінки. З перелічених підстав прокурор у судовому засіданні просив задовольнити вказане вище клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення заявленого клопотання, вважає обвинувачення безпідставним, він вже понад 2,5 місяця перебуває під вартою по обвинуваченню у скоєнні злочину, якого він не вчиняв.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, вважає заявлені прокурором ризики не доведені, просить застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду клопотання прокурора потерпілі в судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши сторони, розглянувши клопотання прокурора, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

Як вбачається із матеріалів справи 05.03.2025 слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 03.05.2025.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п'ять років.

Що стосується ступеня можливого настання наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для судового розгляду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак, перед судом повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити обвинуваченим такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, судом повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку обвинуваченого.

Кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відтак, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, є одним із вагомих факторів, який свідчить про потенційний ризик переховування ОСОБА_4 від суду. Наявність такого ризику також підтверджується тим, що ОСОБА_4 вже переховувався від слідства та перебував в розшуку, під час якого було встановлено, що останній самовільно залишив військову частину, про що внесено відомості до ЄРДР за №0000326 за ч. 4 ст. 408 КК України. Вказані обставини підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачений отримав матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний з даними осіб, які є потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні, а також знає адреси їх проживання. Відтак, існує значний ризик, що у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, обвинувачений зможе безперешкодно психологічно або фізично впливати на ці особи з метою зміни їх показань, наданих на стадії досудового розслідування, або відмови від надання показань у суді. Отже, суд дійшов висновку про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, головуючий суддя вказує, що обвинувачений не працює, тобто не має джерел постійного та офіційного отримання доходу, що може стати фактором, який стимулюватиме вчинення ним корисливих злочинів. Враховуючи вищезазначене, головуючий суддя констатує існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду, заявлені прокурором ризики на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу не змінились, вони продовжують бути актуальними, а тому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, менш суворого запобіжного заходу, суд приходить до висновку про його неможливість на даній стадії в інтересах найбільш повного, оперативного та ефективного досудового розслідування.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку, що:

- стосовно обґрунтованості обвинувачення, то у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину, оскільки це виходить за межі його повноважень під час підготовчого судового розгляду. При цьому, у суду на даний час немає підстав вважати, що орган досудового розслідування пред`являючи підозру і висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 діяв недобросовісно, не маючи на те обґрунтованих підстав;

- у разі визнання винуватим, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років;

- вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації, не одружений, утриманців не має, не працюючий, а отже не має постійного джерела доходів, що вказує про відсутність міцних сітейних та сталих соціальних зв`язків, що свідчить про можливість залишення останнім в будь-який момент фактичного місця проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя

- раніше не судимий, однак наявні відомоста про внесення відносно нього відомостей до ЄРДР за №0000326 за ч. 4 ст. 408 КК України.

Суд погоджується із позицією сторони обвинувачення, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам, так як не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 з огляду на наявність високого ступеню ризику переховування від суду та незаконного впливу на свідків, потерпілих, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити скоєння злочину, в якому обвинувачується.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого для запобігання наведеним вище ризикам через тяжкість інкримінованого правопорушення; особиста порука не може бути застосована, оскільки відсутні заяви від потенційних поручителів; запобіжний захід у вигляді застави також буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, як основний, так і як альтернативний до тримання особи під вартою, з огляду на тяжкість покарання за інкримінований злочин та ймовірність його реального відбування.

Стосовно застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання, головуючий суддя вказує, що це неможливо через те, що ОСОБА_4 , перебуваючи фактично в іншому місті (Одеса), ніж те, де проводиться слідство (Бровари), не зможе негайно прибувати на виклик суду через географічну віддаленість цих населених пунктів, враховуючи при цьому існування ризику того, що він здійснить повторну спробу переховування від слідства та суду і вчинить нові злочини.

Водночас, суд враховує, що вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження відносно останнього строку тримання під вартою є обґрунтованими, водночас суд не знаходить підстав для зменшення розміру застави, який визначений слідчим суддею в ухвалі від 05.03.2025 та який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, виходячи з практики ЄСПЛ, згідно якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких він обвинувачуються.

При виготовленні повного тексту ухвали судом встановлено, що під час складання і оголошення у відповідності до положень ч. 2 ст. 376 КПК України резолютивної частини ухвали, не зазначено про вирішення питання щодо розміру застави у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України, в зв`язку з чим суд доповнює резолютивну частину повного тексту даної ухвали абзацом третім, в якому зазначені відомості щодо розміру застави.

Керуючись ст.ст. 178, 183, 197, 314, 371, 372 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 27.06.2025 включно.

Розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2025, як альтернативний запобіжний захід, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 242240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн. 00 коп.) - залишити без змін.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1