У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000758 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 436-2 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вітовського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000758 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає вказане судове рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначив, що під час скерування обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000758, норми ст. 291 КПК України дотримано в повному обсязі.

Вказав, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Зазначив, що згідно обвинувального акта, орган досудового розслідування виклав всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження, зокрема, вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченого, які, на думку органу досудового розслідування та прокурора, мають ознаки кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. Тобто виклав всі необхідні для прийняття судового рішення фактичні обставини і правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину. Вважає, що суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин вчинення злочину, тощо. В обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

На думку апелянта, суд вийшов за межі стадії підготовчого судового засідання, оскільки зробив аналіз обставини вчинення кримінального правопорушення та висновки щодо правильності кваліфікації та наявності (доведеності) вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Також додав, що судом не враховано повноваження прокурора, передбачені ст. 338, 339 КПК України, щодо можливості під час судового розгляду змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, у зв`язку з чим судом надається можливість обвинуваченому підготуватись до захисту за новим обвинуваченням, що не є порушенням його прав.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом встановлено, що зі змісту ст. 291 КПК України вбачається, що в обвинувальному акті мають бути викладені фактичні обставини злочину. Тобто, ті обставини, з яких вбачається, що відбулася подія злочину. Складовою події злочину є час, місце та спосіб вчинення злочину, які в свою чергу підлягають доказуванню.

Суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить відомостей щодо часу вчинення злочину, оскільки у ньому зазначений лише орієнтовний період вчинення злочину, в той час як з обвинувального акта вбачається, що вказані дії особа вчиняла під час відвідування місцевої амбулаторії.

Крім цього, у обвинувальному акті не зазначені конкретні висловлювання, які необхідно було вказати при формулюванні обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ч. 1 ст. 436-2 КК України та які підлягають доказуванню в ході судового розгляду, а також не зазначені форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, наслідки кримінального правопорушення. Тобто, має місце неконкретизоване обвинувачення.

Суд вважав, що відсутність належного формулювання обвинувачення, унеможливлює якісний і повний захист, тобто порушує право особи на захист.

Суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті не вказаний повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які стали відомі слідчому під час досудового розслідування, на підставі яких встановлюється об`єктивна сторона та склад злочину.

Тому суд вважав, що оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, а саме має місце неконкретність обвинувачення, наслідком якого є порушення права обвинуваченого щодо підготовки захисту від обвинувачення, тобто право на захист, то обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 доводи поданої апеляційної скарги підтримав, та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання форми та змісту обвинувального акта регулюється положеннями ст. ст. 109, 110, 291 КПК України.

Так, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

В приписах ст. 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта. Повернення обвинувального акта прокурору в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Зокрема, обвинувальний акт має містити викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення й статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинуваченім (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, підставою для повернення обвинувального акта прокурору судом першої інстанції стало те, що обвинувальний акт, як зазначив суд першої інстанції, не містить відомостей щодо часу вчинення злочину, оскільки у ньому зазначений лише орієнтовний період вчинення злочину, в той час як з обвинувального акта вбачається, що вказані дії особа вчиняла під час відвідування місцевої амбулаторії.

Крім цього, як вказав суд, у обвинувальному акті не зазначені конкретні висловлювання, які необхідно було вказати при формулюванні обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ч. 1 ст. 436-2 КК України та які підлягають доказуванню в ході судового розгляду, а також не зазначені форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, наслідки кримінального правопорушення. Тобто, має місце неконкретизоване обвинувачення.

Також суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті не вказаний повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які стали відомі слідчому під час досудового розслідування, на підставі яких встановлюється об`єктивна сторона та склад злочину.

Разом з тим, наведені судом першої інстанції обставини не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Як вбачається зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України.

Водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта, є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Колегія суддів вважає, що у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 повністю дотримано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме у фабулі обвинувачення зазначено повний та послідовний виклад фактичних обставин вказаною особою інкримінованого йому кримінального правопорушення, кожна з обставин кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб його вчинення встановлено щодо обвинуваченого тощо.

В постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 Верховний Суд указав, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 в повній мірі виконано всі вимоги ст. 291 КПК України, а суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання, вийшов за межі вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, помилково та передчасно дійшов висновку про порушення вимог закону в частині не конкретного формулювання обвинувачення.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, судом не враховано повноваження прокурора, передбачені ст. ст. 338, 339 КПК України, щодо можливості під час судового розгляду змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, у зв`язку з чим судом надається можливість обвинуваченому підготуватись до захисту за новим обвинуваченням, що не є порушенням його прав.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , є неправильними, а підстави стверджувати, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, відсутні.

Відтак, рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2025 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000758 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3