Справа № 134/286/25
УХВАЛА

01 травня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника іншої особи (власника майна) - адвоката ОСОБА_9 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання представника ОСОБА_10 (власника майна) адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2024 року за № 0000747 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Крижопільського районного суду Вінницької області знаходиться дане кримінальне провадження.

29 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник заявника ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна.

В судовому засіданні адвокат дане клопотання підтримав та зазначив, що ухвалою Вінницького міського суду від 23 жовтня 2024 року було накладено арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_10 , шляхом заборони розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційних дій, що стосується зазначеного майна. Право власності було зареєстровано 25.04.2024 року, при оформлені договору купівлі-продажу вказаної квартири нотаріусом було встановлено відсутність арешту, іпотеки, заставної, обтяжень інших речових прав щодо відчужуваної квартири. ОСОБА_10 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 , яку він придбав за оплатним договором (805 000 гривень), який було укладено відповідно до вимог закону.

Прокурор заперечував проти скасування арешту майна, вказавши, що автомобіль визнано речовими доказами та дане питання слід вирішити при винесенні остаточного рішення у справі.

Інші учасники судового провадження щодо заявленого клопотання поклалися на розсуд суду.

Так, суд дослідивши клопотання про скасування арешту майна, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні такого, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді від 23 жовтня 2024 року Вінницького міського суду Вінницької області накладено арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційних дій, що стосуються зазначеного майна.

Слідчий суддя, постановляючи вказану ухвалу, виходив з того, квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення та речовим доказом, може бути використаний як доках під час досудового розслідування кримінального провадження, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна.

Згідно договору купівлі продажу квартири від 25.04.2024 року, який зареєстрований в реєстрі за № 435 та Витягу з Державного реєстру речових прав № 376014719 від 25.04.2024 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 7 та ст. 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим кодексом.

Згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч.2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст. 84 КК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання поданого в порядку ст. 174 КПК України суд не надає оцінки дотримання вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, при постановленні вироку суд вирішує питання щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Зазначені обставини свідчать про те, що кримінальне провадження потребує з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення дослідження усіх доказів у справі в своїй сукупності, на теперішній час розгляд справи триває, відтак потреба у подальшому застосуванні арешту майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, предметом вчинення кримінального правопорушення, не відпала.

Враховуючи, що без дослідження доказів у взаємозв`язку із іншими доказами у сукупності, неможливо перевірити обґрунтованість накладеного арешту, а тому заявлене клопотання є передчасним.

Щодо обставин добросовісності набувача, то суд зазначає, що такі не свідчить про наявність підстав для скасування арешту, адже у випадку накладення арешту з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів, такий арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи. Окрім цього, збереженням арешту не порушуються права ОСОБА_10 , оскільки ухвалою слідчого судді постановлено накласти арешт із застереженням лише щодо заборони розпорядження на вказані об`єкти, однак обмежень щодо користування майном така ухвала не містить.

За вказаних обставин тимчасове втручання у право власності, яке прямо передбачене КПК України, не суперечить змісту ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження.

Так, враховуючи, що у судовому засіданні не надано доказів, що на даний час у кримінальному провадженні відпала потреба у застосуванні арешту майна або, що арешт слідчим суддею накладено необґрунтовано, а також приймаючи до уваги той факт, що заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосовано на стадії досудового розслідування відповідно до вимог КПК України, вказане в ухвалі слідчого судді майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, питання щодо долі таких речових доказів підлягає вирішенню судом вже на стадії ухвалення судового рішення, з огляду на те, що на даний час у кримінальному провадженні розпочато підготовчий судовий розгляд, докази у справі, в тому числі й речові не досліджені, подальше збереження арешту майна буде відповідати завданням даного кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, та меті застосування заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченій ч. 1 ст. 131 КПК України, такій як дієвість кримінального провадження та ч. 3 ст. 170 КПК України забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відтак, заявлене клопотання про скасування арешту майна є передчасним, а питання скасування арешту майна, визнаного речовим доказом, слід вирішувати після безпосереднього вивчення і дослідження доказів сторін, та/або в залежності від результатів дослідження доказів, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та задоволення означеного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 98, 170-174, 369-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя