Справа № 487/3317/25
Провадження № 1-кс/487/2571/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотаннястаршого слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000620 від 13.05.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 року старший слідчий СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив обрати щодо підозрюваного Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також, характер злочину, в якому ОСОБА_4 підозрюється, наявні у кримінальному провадженні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи останнього, відсутність можливості перешкоджати судовому розгляду іншим чином, застосування до вказаного підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним співрозмірним та достатнім запобіжним заходом у даному випадку. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час досудового розслідування кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні провину не визнав, суду пояснив, що купляв потерпілій та його сестрі їжу, зняв квартиру для родини потерпілої, так як у неї сестра із дітьми. Крім того, він знав, що у них багатодітна родина та їх батьки вживають наркотики. Також, перед смертю мати потерпілої попросила його приглядати за дівчатами, особливо за молодшою. Зазначив, що ніяких протиправних дій відносно потерпілої не вчиняв, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати допідозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що зазначені у клопотанні ризики не доведені.

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування ініційованого заходу, слідчий суддя дійшов наступного.

У провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0000620 від 13.05.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в ніч з 04.04.2023 по 05.04.2023 року, більш точної дати та часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у гостях у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено.

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, у 04.04.2025 після 23:00, більш точного часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний сексуальний умисел, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що малолітня потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не досягла 14 років, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, оголив свій статевий орган, який був у ерегованому стані та вчинив дії сексуального характеру, у вигляді проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_7 , тобто умисно вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням власних геніталій щодо ОСОБА_7 , яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

За викладених обставин 14.05.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України ОСОБА_4 . Підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: допитами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; протоколом впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_10 ; допитом потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_7 ; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, враховуючи процесуальну позицію підозрюваного та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення, вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до категорії особливо тяжких злочинів санкція, якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 10 до 15 років, а тому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим за ч.4 ст. 152 КК України, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, підозрюваному ОСОБА_4 відомі місця проживання потерпілої та свідків у вказаному кримінальному провадженні, що дає можливість йому, у разі не обрання запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою, зустрітись із вказаними особами поза межами кримінального процесуального судочинства та незаконно впливати на них з метою отримання необхідних свідчень. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України адже підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосування насильства під час його вчинення, а також враховуючи довготривалість вчинених злочинів, тому є підстави вважати, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, з огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, суд приходить до висновку щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні та прокурор у судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу.

На думку суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, зважаючи на ту обставину, що злочин вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000620 від 13.05.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваногоОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком 60 (шістдесят) днів до 11.07.2025 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 19.05.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1