ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2097/25 Справа № 189/2748/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000479 від 15 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 08.02.2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді водія 1 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу роти логістики військової частини НОМЕР_1 , 15.09.2024 року, близько 00 години 10 хвилин, не маючи посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,82 %о), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Nissan Теггаnо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , в темний час доби, без наявного електроосвітлення проїзної частини, здійснював рух по сухому асфальтованому покриттю проїзної частини автодороги по вул. Миру в с. Левадне Синельниківського району Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, які розділені дорожньою розміткою згідно (1.1) Правил дорожнього руху України, рухаючись з боку с. Левадне у напрямку с. Катеринівка Синельниківського району Дніпропетровської області, перевозячи на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_10 , в порушення ст. ст. 9,11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3, 1.5., 2.3б), 2.9а), п.п. 12.1, 12.2, 12.4 та 12.9б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявляючи кримінально протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, на ділянці автодороги по вул. Миру в с. Левадне, Синельниківського району, Дніпропетровської області, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого, втратив контроль над керуванням автомобіля «Nissan Теггаnо», реєстраційний номер НОМЕР_2 на закругленні проїзної частини праворуч, продовжив свій рух прямо та допустив перекидання транспортного засобу, внаслідок чого пасажир ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому крила повздовшних кісток праворуч, розходжеення крижково-повздовжнього зчленування ліворуч, розходження лобкового сіфізу, перелом сідничної та лонної кісток, передньо-задня нестабільність кісток тазу. Закрита травма живота, Закрита травма поперекового відділу хребта. Розрив сечового міхура. СПО-ушивання внутрішньо черевного розриву сечового міхура, які відповідно до судово-медичної експертизи №422 від 29.10.2024 року за своїм характером і в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, після чого зник з місця події.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286-1 КК як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2024, остаточно призначивши покарання ОСОБА_7 у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2024 та остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 6 років.

Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків визначив остаточне покарання менше, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Крім того суд призначив надто м`яке покарання, залишивши поза увагою обставини кримінального правопорушення, яке вчинене під час іспитового строку в стані алкогольного сп`яніння, його наслідки, при цьому щире каяття обвинуваченого зводилося до формального визнання ним вини.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок суду просили залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та правова кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, судовий розгляд проведено за положеннями ч. 3 ст. 349 КПК, а тому відповідно до ст.ст. 394, 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є достатньо обґрунтованими, ґрунтуються на положеннях закону, яке відповідає його точному змісту та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1, ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК).

За вимогами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Статтею 414 КПК передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 370 КПК).

Відповідно до вимог статті 65 КК суд призначає покарання, не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Частиною 3 статті 78 КК встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За правилами ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як слідує з п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК)...

Вищезазначені положення закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції не виконав в повній мірі, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2024 за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, ст. 76 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 КК було вчинено 15.09.2024, тобто в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

Водночас, суд першої інстанції за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2024 призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, тобто у розмірі меншому, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 71 КК при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, залишивши поза увагою, що остаточне покарання за правилами вказаної норми має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, про що слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК є надто м`яким, то апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обираючи ОСОБА_7 вид і розмір покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК, суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції врахував належним чином тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, скоєного в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем, з місця служби характеризується посередньо, вину визнав. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Так, апеляційний суд погоджується зі встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, при яких вони були вчинені, та дані про особу винного.

На переконання апеляційного суду, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі обставини справи, вважає, що обраний судом першої інстанції обвинуваченому вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, адже воно відповідає меті покарання, є співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам. Підстав вважати покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.

Наведені прокурором доводи, що суд залишив поза увагою обставини кримінального правопорушення, яке вчинене під час іспитового строку в стані алкогольного сп`яніння, його наслідки є неаргументованими. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції в достатній мірі при призначенні ОСОБА_7 покарання, з видом і розміром якого погодився апеляційний суд.

Натомість прокурор не наводить в скарзі інших переконливих та достатніх доводів, які б вказували на те, що призначене обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК є дійсно надто м`яким і недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Неспроможними є твердження прокурора, що щире каяття обвинуваченого зводилося до формального визнання ним вини.

Відповідно до сталої судової практики та роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З огляду на те, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, надав послідовні покази щодо обставин кримінального правопорушення, за згодою учасників провадження судовий розгляд був проведений відповідно до ч. 3 ст. 349 КК, суд визнав такі обставини, які пом`якшують покарання як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, при цьому такі обставини також зазначені стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, тому вона підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420, 421 КПК, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Копії вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4