Справа № 747/395/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/500/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником використанням його власних технічних засобів. апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, із середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, жителю АДРЕСА_1 , раніше не судтмлму, продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 07 червня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав, що нині досі триває підготовче засідання у даному кримінальному провадженні, тому всі ті ризики, у зв`язку з якими щодо ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати, а підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора або зміни запобіжного заходу на більш м`який не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, неконституційну та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та застосувати до його підзахисного інший більш м`який вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Окрім обставин про продовження судом строку тримання ОСОБА_6 під вартою, ухвала про продовження якого, на думку захисника, прийнята з істотним порушенням Конституції України, КПК України та інших законодавчих актів, наголошує на тому, що тримання ОСОБА_6 під вартою на даний час є незаконним, а відтак сам розгляд поданого прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не узгоджується з нормами КПК України та Конституції України, як і ухвалення Прилуцьким міськрайонним судом нової ухвали від 11 квітня 2025 року, якою ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою.

Крім того, судом не взято до уваги та не відображено в ухвалі причини неврахування факту того, що станом на 09 квітня 2025 року ОСОБА_6 перебуває під вартою більше року, з 21 липня 2024 року матеріали кримінального провадження розглядаються судом і за цей час судовий розгляд досі перебуває на стадії підготовчого судового розгляду.

Отже, розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_6 не проводиться через обставини і причини, які не залежать від обвинуваченого, а тому він безпідставно перебуває під вартою, внаслідок чого нівелюються його права.

Щодо недоведеності обставин, якими обґрунтовується необхідність продовження строку запобіжного заходу, вказує на те, що ризику переховування ОСОБА_6 від суду не існує, адже будь-яких підтверджуючих даних, які б свідчили про наміри чи підготовку його підзахисного здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування стороною обвинувачення не надано.

Навпаки, його поведінка вказує на те, що ним не було здійснено будь-яких спроб переховуватися, виїхати за кордон чи навіть просто змінити відоме та єдине місце постійного проживання, хоча реально мав для цього можливості. Паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 не має, документи на його оформлення не подавав, крім того, є особою призовного віку, а тому виїзд за кордон йому заборонений у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. Окрім, як до своєї матері, ОСОБА_6 не виїжджав за межі Прилуцького району, при цьому, має постійне місце проживання у с. Лохвиця Миргородського району Полтавської області, проходив військову службу в Грузії у складі миротворчого контингенту.

Сама лише тяжкість можливого покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною й достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Ризик впливу на свідків також вважає не підтвердженим належними доказами, як і ризик вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

На порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України докази на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків не були надані прокурором ні в суді, ні додані до матеріалів клопотання.

В доповненні до апеляційної скарги захисник просив врахувати погіршення стану здоров`я його підзахисного ОСОБА_6 , надав відповідні ксерокопії медичних виписок та відповідь начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Чернігівській області», а також медичні документи про стан здоров`я матері його підзахисного ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирішити питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, прокурора який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість обвинувачення, характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , початкову стадію судового розгляду кримінального провадження, яка затягується не з вини суду чи сторони обвинувачення, в той час, як встановлені та доведені ризики продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Помилковим є переконання сторони захисту в тому, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити виклад обвинувачення та перелік доказів якими воно підтверджується, а суд в свою чергу має перевірити ці доводи на належність та допустимість.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в даному випадку судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Усі ці обставини зазначені у клопотанні прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а тому суд вірно прийняв його до розгляду та ухвалив рішення по суті заявлених вимог.

Жодних додаткових вимог, в тому числі й вимоги про долучення до клопотання доказів на підтвердження заявлених ризиків, кримінальний процесуальний не містить, за умови, що наявність цих доказів була встановлена та підтверджена стороною обвинувачення під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Про встановлення нових ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 стороною обвинувачення заявлено не було, а ті ризики, про які вказано у клопотанні та оскаржуваній ухвалі, вже були підтверджені і суд не уповноважений повторно досліджувати докази на їх підтвердження під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою. Суд має оцінювати лише можливість їх зменшення або зникнення з плином часу та з огляду на стадію судового розгляду.

У провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Під час підготовчого судового засідання були розглянуті клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження щодо підозрюваного ОСОБА_11 зупинене у зв`язку з його призивом у ЗСУ. На стадії судового розгляду кримінальне провадження зупинене щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , сина обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з призовом по мобілізації до ЗСУ. Наразі розгляд кримінального провадження буде відбуватися щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Твердження захисника про те, що 13 лютого 2025 року судом незаконно був продовжений строк тримання ОСОБА_6 під вартою не перевіряються під час даного апеляційного перегляду з огляду на те, що аналогічні доводи захисника вже були предметом апеляційної перевірки, колегією суддів на них були надані чіткі та однозначні відповіді та незаконності постановленого судового рішення, яким був продовжений строк тримання ОСОБА_6 під вартою, встановлено не було.

Відтак, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 з 13 лютого 2025 року утримується під вартою на підставі незаконного судового рішення.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, як помилково вважає захисник, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження захисника про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, а докази підготовки ОСОБА_6 до порушення своїх процесуальних обов`язків відсутні, є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд вірно зазначив в ухвалі, що перелічені прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість заміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, виходячи не лише з обставин провадження, а й індивідуальних даних щодо особи обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, пов`язане із незаконним обігом наркотичного засобу, інші кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів, що становить надзвичайно високу суспільну небезпеку для суспільства з огляду на тенденцію поширення таких небезпечних речовин серед молоді.

При цьому, враховується й складність даного кримінального провадження через те, що кримінальне правопорушення було вчинене групою осіб, у провадженні кілька обвинувачених, що ускладнює проведення судового розгляду в найкоротші строки та підвищує існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

На час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді (стадія підготовчого судового розгляду), отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків,у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів суд звертає увагу на те, що з огляду на інкриміновані обвинуваченому дії існує не лише ризик впливу на свідків, а й ризик впливу на інших обвинувачених, з метою перешкоди встановленню дійсних обставин кримінального провадження під час судового розгляду.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

За таких обставин, оскільки допит свідків та обвинувачених у цьому кримінальному провадженні ще не здійснений, з урахуванням того, що судовий розгляд справи не призначений з об`єктивних підстав, а тому ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених є цілком обґрунтований та продовжує існувати.

Ризик вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень встановлений судом, з яким погоджується і колегія суддів також є цілком переконливим та обґрунтованим, зважаючи на наявні у матеріалах провадження відомості, зокрема, про це свідчить відсутність офіційного працевлаштування та пред`явлене обвинувачення у вчиненні корисливих злочинів.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих дій, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні на даному етапі судового розгляду не зменшився та продовжує існувати, в той час, як доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими.

Усупереч твердженням адвоката ОСОБА_7 , апеляційний суд, оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, підтримує висновки місцевого суду, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 не містять ні об`єктивно підтверджених відомостей, ні доказів того, що заявлені стороною обвинувачення ризики, наявність яких була встановлена під час обрання запобіжного заходу та його продовження під час досудового розслідування, судового розгляду, зменшилися або зникли з плином часу.

Усі наведені стороною захисту обставини були враховані судом, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, згідно відповіді на запит захисника начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Чернігівській області», не перешкоджає триманню ОСОБА_6 під вартою.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора, та повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2025 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15