Справа № 461/3267/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2338/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, у м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок, Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

старший слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Клопотання мотивував тим, що відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 17 лютого 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», який введений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 , у невстановлений органом досудового розслідування час, однак не пізніше 14.02.2025 вступив в злочинну змову із ОСОБА_10 , з яким вони керуючись корисливим мотивом, маючи спільний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_11 , шляхом вчинення кримінального правопорушення, в період часу з 14 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року, перебуваючи на території Яворівського району Львівської області, вимагали в потерпілого грошові кошти в сумі 3600, 00 (три тисячі шістсот) доларів США.

23 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та знищення майна його близьких родичів (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

24 квітня 2025 року підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 діб, тобто до 21 червня 2025 року.

19 червня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 місяців, тобто до 23 серпня 2025 року.

19 червня 2025 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_6 продовжено на шістдесят днів, тобто до 17 серпня 2025 року включно.

Повідомляв, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 є необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, а саме, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Слідчого управління ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19), на шістдесят днів, тобто до 12 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не враховано, що між підозрюваним та потерпілим до настання події існували цивільно-правові відносини, які виникли у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу, слідчим суддею не було надано оцінки цим цивільно-правовим відносинам.

Наголошує, що підозрюваний ОСОБА_6 не завдав жодної шкоди потерпілому чи його майну, у зв`язку із чим органом досудового розслідування не було доведено всіх кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у зв`язку із чим підозра є необґрунтованою.

Окрім того зазначає, що клопотання слідчого не містить даних, які підтверджують наявність ризиків, є надуманим та не містить належного обґрунтування,

Наголошує, що підозрюваний знав, у продовж двох місяців, про наявність кримінального провадження, жодних дій які б свідчили про його переховування від органів досудового розслідування не вчиняв, а тяжкість покарання яке йому загрожує, не є підставою для констатації наявності ризиків.

Повідомляє, що в підозрюваного ОСОБА_6 , міцні соціальні зв`язки, він є єдиним годувальником в сім`ї, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та здійснює догляд за матір`ю інвалідом, також він є особою з інвалідністю 3-ї групи, не перешкоджав досудовому розслідуванню.

Звертає увагу, що ризики, передбачені ст. 177 КПК відсутні.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з матеріалами клопотання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що Відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 17 лютого 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», який введений Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 , у невстановлений органом досудового розслідування час, однак не пізніше 14 лютого 2025 року вступив в злочинну змову із ОСОБА_10 , з яким вони керуючись корисливим мотивом, маючи спільний умисел спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_11 , шляхом вчинення кримінального правопорушення, в період часу з 14 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року, перебуваючи на території Яворівського району Львівської області, вимагали в потерпілого грошові кошти в сумі 3600 (три тисячі шістсот) доларів США, що мало місце за наступних обставин.

Встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 12 лютого 2025 року було укладено усний договір купівлі-продажу, який було виконано двома сторонами в повному обсязі, після чого цивільно-правові відносини між ними було закінчено.

Однак, 14 лютого 2025 року приблизно о 16.00 год., ОСОБА_6 керуючись спільним із ОСОБА_10 корисливим умислом, направленим на вимагання грошових коштів, з метою незаконного збагачення, діючи умисно, зателефонував потерпілому ОСОБА_11 та в ході розмови висловив незаконну вимогу надання грошових коштів в сумі 3600 доларів США, під приводом нібито боргових зобов`язань за раніше наявні між ними договірні відносини, після чого, з метою обговорення надуманого ОСОБА_6 боргу, вони домовились про зустріч цього ж дня, на АЗС «WOG», що за адресою: Львівська область, Яворівський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 52.

Після цього, 14 лютого 2025 року приблизно о 19.40 год., ОСОБА_11 згідно попередньої домовленості, прибув на вище вказану автозаправну станцію, де ОСОБА_6 в ході розмови висловив до нього незаконну вимогу передачі грошових коштів в сумі 3600 доларів США, погрожуючи при цьому застосуванням фізичного насильства, які сприймав потерпілий ОСОБА_11 як реальні погрози. Після відмови ОСОБА_11 надати грошові кошти у зв`язку із відсутністю будь яких боргових зобов`язань, ОСОБА_6 з метою реалізації спільного із ОСОБА_10 злочинного умислу, направленого на вимагання та незаконного отримання грошових коштів від ОСОБА_11 , зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про відмову потерпілого надавати грошові кошти, після чого останній о 20.34 год. 14 лютого 2025 року, прибув на вище вказану автозаправну станцію.

В подальшому, 14 лютого 2025 року приблизно о 20.42 год. ОСОБА_10 перебуваючи на АЗС «WOG», за адресою: Львівська область, Яворівський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 52, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою реалізації спільного єдиного злочинного умислу, направленого на незаконне отримання грошових коштів, погрожуючи застосуванням насильства та нанесенням тілесних ушкоджень, які потерпілий ОСОБА_12 сприйняв як реальні, висловив до нього незаконну вимогу передачі грошових коштів в сумі 3600 доларів США та повідомив, що в разі ненадання грошових коштів, сума надуманого боргу збільшиться та буде становити від 30 000 доларів США до 50 000 доларів США, при цьому ОСОБА_6 в ході цієї розмови також продовжував вимагати від потерпілого грошові кошти в сумі 3600 доларів США.

На виконання протиправних вказівок ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 усвідомлюючи їх чисельну та фізичну перевагу, сприймаючи висловлені йому погрози як реальні, будучи поставленим у безвихідну обстановку, усвідомлюючи, що в разі ненадання грошових коштів щодо нього буде застосоване фізичне насильство, погодився надати частину грошових коштів, після чого направився до свого місця проживання.

Після цього, 14 лютого 2025 року приблизно о 22.33 год., ОСОБА_11 повернувся на вище вказану автозаправну станцію та зайшов всередину приміщення, де ОСОБА_6 реалізовуючи спільний із ОСОБА_10 злочинний план, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_11 частину грошових коштів в сумі 600 доларів США, з яких 100 доларів США забрав для себе, а 500 доларів США передав ОСОБА_10 за його співучасть у кримінальному правопорушенні, шляхом впливу на ОСОБА_11 в частині вимагання в нього грошових коштів та висловлення погроз з метою створення обстановки, у якій в потерпілого не буде іншого вибору аніж погодитись надати грошові кошти.

Надалі, після отримання частини грошових коштів в сумі 600 доларів США, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 продовжили вимагати у ОСОБА_11 другу частину грошових коштів в сумі 3000 доларів США.

Зокрема, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , виконуючи реалізацію спільного умислу, спрямованого на заволодіння майном потерпілого, при черговій зустрічі з потерпілим ОСОБА_11 , що мала місце 21 лютого 2025 року, приблизно о 15.08 год. на території АЗС «WOG», що за адресою: Львівська область, Яворівський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 52, погрожуючи застосуванням насильства, яке потерпілий сприймав як реальне, продовжив вимагати передачі другої частини грошових коштів в сумі 3000 доларів США, при цьому повідомив, що в разі ненадання, сума надуманого боргу буде становити 12 000 доларів США.

Після цього, 22 лютого 2025 року о 10.46 год., ОСОБА_10 перебуваючи у змові із ОСОБА_6 , зателефонував до потерпілого ОСОБА_11 та продовжив незаконно вимагати другу частину грошових коштів в сумі 3000 доларів США, на що потерпілий повідомив, що ніякого боргу не існує, а раніше він погодився надати частину коштів оскільки побоювався за своє життя та здоров`я так як ОСОБА_6 з ОСОБА_10 погрожували йому завдати фізичне насильство, які він сприймав як реальні.

Крім цього, 07 березня 2025 року о 15.06 год., ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_11 і продовжив вимагати грошові кошти в сумі 3000 доларів США, при цьому висловив погрозу знищити майно його батька шляхом підпалу, а саме приміщення магазину ФОП « ОСОБА_13 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває у власності батька ОСОБА_11 ОСОБА_14 .

23 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та знищення майна його близьких родичів (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

24 квітня 2025 року підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто до 21 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 17 лютого 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, до чотирьох місяців, тобто до 23 серпня 2025 року.

19 червня 2025 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_6 продовжено на шістдесят днів, тобто до 17 серпня 2025 року включно.

11 серпня 2025 року Старший слідчий Відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Слідчого управління ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

14 серпня 2025 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 17 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, до шести місяців, тобто до 23 жовтня 2025 року включно.

14 серпня 2025 року клопотання слідчого було задоволено слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова, продовжено тримання під вартою до 12 жовтня 2025 року

Ухвалюючи своє рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 містить в собі обґрунтований виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і тому подальше тримання під вартою останнього є виправданим та викладені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ураховуючи те, що слідчим обґрунтовано викладено припущення, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, у зв`язку із чим слідчий суддя дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на момент розгляду клопотання не зменшилися.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що слідчим доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав згідно з вимогами ст. 199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки слідчого судді про необхідність збереження обраного запобіжного заходу та продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 належним чином мотивовані та підтверджуються наданими матеріалами.

В клопотанні зазначені законні та обґрунтовані підстави, які вказують на необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а також, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Окрім того колегія суддів звертає увагу, що на стадії досудового розслідування перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав можливої причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21 липня 2011 року), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційних скаргах захисників не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що строк досудового розслідування продовжено до 23 жовтня 2025 року і таке не може бути завершено до закінчення дії ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу, у зв`язку з особливою складністю провадження та необхідністю отримати висновки експертиз, проведення яких триває, розсекречення матеріалів негласних слідчих розшукових дій, при цьому строк тримання під вартою не перевищує дванадцяти місяців.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, він є єдиним годувальником в сім`ї, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та здійснює догляд за матір`ю інвалідом, він є особою з інвалідністю 3-ї групи, не перешкоджав досудовому розслідуванню, колегія суддів розцінює критично, оскільки такі не є безумовними підставами для відмови у продовженні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Твердження апелянта, що слідчим суддею не було надано оцінки цивільно-правовим відносинам потерпілого та підозрюваного, колегія суддів відхиляє, оскільки такі підлягають перевірці в ході досудового розсування слідчим.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється, у скоєнні злочину вчиненого із погрозою застосуванням насильства, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначене, колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а таку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2025 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4