Справа № 128/398/24
УХВАЛА

10.07.2025 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання сторін кримінального провадження, відомості про яке внесені 11.11.2023 в ЄРДР за №0000595 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

10.07.2025 у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним письмове клопотання про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки такий строк стікає, а ті ризики, які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали. Прокурор подане клопотання обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, в нього відсутні соціально-стримуючі фактори та те, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність, може вчиняти нові кримінальні правопорушення, що підтверджується характером кримінального правопорушення, може ухилятись від суду. Вказує , що окрім того обвинувачений ОСОБА_5 , може здійснювати незаконний вплив на свідків, що проживають на території Вінницького району, оскільки йому відомі особисті дані та адреси вказаних осіб і свідки ще не допитані в судовому засіданні.

Тому, вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Вказує, що особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована зважаючи на тяжкість та характер вчиненого злочину, домашній арешт не може бути застосований оскільки ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з чим, просив суд продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на 60 днів із правом внесення застави у визначеному судом розмірі із покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених положеннями КПК України.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала з приводу задоволення клопотання прокурора, заявила усне клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу на домашній арешт в нічний період доби, щоб обвинувачений ОСОБА_5 мав змогу працювати, утримувати себе, матір та своїх двох неповнолітніх дітей, оскільки вважає, що обвинувачений довгий час перебуває під вартою, а ті ризики, на які посилається прокурор на даний час вже значно зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив відмовити в задоволені клопотання прокурора.

Прокурор ОСОБА_3 наполягав на задоволені поданого ним письмового клопотання, заперечуючи проти клопотання захисника, оскільки вважає, що менш суворий запобіжний захід щодо обвинуваченого не зможе запобігти вказаним ним ризикам.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, підтриманого обвинуваченим, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до такого.

Так, судом установлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2023 застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачуються за ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого, ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області неодноразово продовжувався.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації разом із матір`ю пенсіонеркою, а також те, що в судовому засіданні вже досліджені письмові докази, а тому суд вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики прокурором , що були враховані судом раніше при застосуванні запобіжного заходу зменшилися та не виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Суд вважає, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

З урахуванням викладеного суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним, а тому обвинуваченому ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби, щоб останній міг працювати та утримувати себе, матір та двох неповнолітніх дітей.

В свою чергу, в суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, оскільки залишається ризик того, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу на інший більш м`який може ухилитися від явки до суду.

Тому суд доходить висновку про наявність підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, а саме з 22.00 - 06.00 годин на 60 днів за місцем його проживання, з покладенням на нього певних обов`язків, таким чином, задовольнивши клопотання захисника та відмовивши в задоволені письмового клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст.176, 178, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені письмового клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, - задовільнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, а саме з 22.00 - 06.00 годин, строком на 60 днів, тобто по 07 вересня 2025 року включно, за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) зі свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» звільнити з-під варти, з дня отримання копії даної ухвали суду.

Вважати ОСОБА_5 таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.

Зобов`язати Відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_5 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області в найкоротший термін.

Копії ухвали направити уповноваженим особам: Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» та Відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області (вул. Пирогова, 4Б, м. Вінниця, ел.пошта: ), - для виконання.

Копію ухвали також скерувати для відому сторонам кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала суду проголошена 15.07.2025 о 17.00 годин.

Суддя ОСОБА_6