ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/16108/25

1-кп/569/1923/25

27 серпня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000650 від 12.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка, Веселівського району, Запорізької області, без визначеного місця проживання, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше неодноразово судимого, востаннє 13.04.2016 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Історія провадження

04.08.2025 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження №0000650 від 12.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 05.08.2025 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

15.08.2025 закінчено підготовче судове засідання, кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

11 березня 2025 року, близько 22 год 20 хв, ОСОБА_4 знаходячись у громадському місці, а саме на платформі №1 залізничного вокзалу м. Рівне за адресою: м. Рівне, площа Привокзальна, 1, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, прагнучи показати свою неповагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, використовуючи малозначимий привід, діючи з особливою зухвалістю, тримаючи в руці заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень ніж, який зберігав при собі, умисно наніс ОСОБА_6 удар клинком ножа в область живота.

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_4 спричинив для ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани черевної стінки, проникаючого поранення бокової поверхні черевної стінки зліва, наскрізного поранення низхідної ободової кишки, гематоми брижі товстої кишки, за очеревинної гематоми зліва, різаної рани передньої поверхні лівої нирки, паранефральної гематоми, внутрішньо-черевної кровотечі, крововтрати середнього ступеню важкості, обмеженого калового перетоніту черевної стінки, чим завдав останньому фізичної шкоди та грубо порушив громадський порядок, а саме спокій, звичайний уклад життя, оскільки після надання медичної допомоги, ОСОБА_6 було госпіталізовано до КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради за адресою: м. Рівне, вул. Миколи Карнаухова, 25-а.

Таким чином, ОСОБА_4 визнається судом винним у хуліганстві, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, 11 березня 2025 року, близько 22 год 20 хв, ОСОБА_4 знаходячись у громадському місці, а саме на платформі №1 залізничного вокзалу м. Рівне за адресою: м. Рівне, площа Привокзальна, 1, умисно грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою неповагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, використовуючи малозначимий привід, діючи з особливою зухвалістю, з метою завдання тілесних ушкоджень, тримаючи в руці заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень ніж, який зберігав при собі, умисно наніс ОСОБА_6 удар клинком ножа в область живота, чим спричинив для останнього, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення бокової поверхні черевної стінки зліва з наскрізним пораненням, низхідної ободової кишки та різаною раною передньої поверхні лівої нирки, які ускладнились внутрішньо-черевними гематомами, розривом капсули селезінки і внутрішньо-черевною кровотечею, яке створило небезпеку для життя в момент його спричинення, які згідно висновку експерта №265 та згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 визнається судом винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, а саме умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

3. Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, що викладені в обвинувальному акті, просив суд здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Йому роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.

Під час його допиту в судовому засіданні пояснив, що дійсно 11.03.2025, близько 22 год, знаходячись на платформі №1 залізничного вокзалу м. Рівне, використовуючи малозначимий привід, наніс потерпілому ОСОБА_6 удар ножем в область живота. Вказав, що заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, оскільки малознайома неповнолітня особа попросила заступитися за неї, конфлікту у нього з потерпілим не було. Не заперечував, що саме від його дій потерпілий отримав тілесні ушкодження. Не оспорював правову кваліфікацію його дій. На даний час засуджує таку поведінку, має намір продовжити службу в Збройних Силах України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 не оспорював фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим та правову кваліфікацію його дій, просив врахувати пом`якшуючі покарання обставини.

Прокурор підтримала обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, просила суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, відомостей щодо процесуальних витрат, арештів та речових доказів. Прокурор не оспорила фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим, їй зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував щодо розгляду кримінального провадження згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, вказував, що йому роз`яснені та зрозумілі наслідки застосування такого порядку, міру покарання просив визначити на розсуд суду.

4. Мотиви суду

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, документів щодо процесуальних витрат, арештів та речових доказів.

При цьому, суд виходить з того, що кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим, не є складнимии, є одноепізодними, обвинувачений розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні. Відтак, у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності й істинності позиції обвинуваченого з цього питання.

Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, тобто хуліганство, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів. Також суд враховує особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, немає постійного місця проживання, проходить військову службу за призовом по мобілізації, негативно характеризується за місцем проходження служби, згідно акта за підсумками проведеного розслідування від 21.02.2025 самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб, раніше неодноразово судимий, востаннє 13.04.2016 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання про наявність поведінці обвинуваченого щирого каяття суд бере до уваги, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення діяння, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Суд звертає увагу, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчить про справжність, щирість каяття, ним не вживались жодні дії щодо відшкодування заподіяної злочином шкоди, а формальне визнання вини суд оцінює як бажання обвинуваченого створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність щирого каяття в поведінці обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити в межах санкцій ч. 4, ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 накладено арешт на спортивну кофту, вилучену 12.03.2025 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 накладено арешт на футболку темного кольору, сорочку в клітинку та коричневу кофту, вилучені 12.03.2025 в ході огляду місця події.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 накладено арешт на предмет зовні схожий на ніж, вилучений 11.03.2025 в ході огляду місця події.

Оскільки зазначені арешти на майно накладалися з метою збереження речових доказів, враховуючи, що потреби у використанні як доказів вказаних речей немає, отже вказані арешти належить скасувати.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи положення ст. 100 КПК України, речові докази по кримінальному провадженню: кофту, вилучену 12.03.2025 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 суд вирішує повернути ОСОБА_4 ; футболку темного кольору, сорочку в клітинку та коричневу кофту, вилучені 12.03.2025 в ході огляду місця події повернути потерпілому ОСОБА_6 ; змиви речовини бурого кольору із асфальтованої поверхні, з контролем до нього, вилучені 11.03.2025 в ході огляду місця події знищити; ніж, вилучений 11.03.2025 в ході огляду місця події знищити; два дерев`яні стрижні із зразками букального епітелію ОСОБА_4 знищити; два дерев`яні стрижні із зразками букального епітелію ОСОБА_6 знищити; оптичний диск, на якому розміщений аудіозапис з назвою «-103_80000000» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 витрати на проведення вказаних судових експертиз у сумі 6940 (шість тисяч дев`ятсот сорок) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок підлягають стягненню з обвинуваченого.

Згідно з ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 08.08.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.10.2025 включно.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, то суд з метою запобігання ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.03.2025 до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 жовтня 2025 року включно.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 6940 (шість тисяч дев`ятсот сорок) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.

Скасувати арешти накладені:

- ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 на спортивну кофту, вилучену 12.03.2025 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 ;

- ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 на футболку темного кольору, сорочку в клітинку та коричневу кофту, вилучені 12.03.2025 в ході огляду місця події;

- ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2025 на предмет зовні схожий на ніж, вилучений 11.03.2025 в ході огляду місця події.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- кофту, вилучену 12.03.2025 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 - повернути ОСОБА_4 ;

- футболку темного кольору, сорочку в клітинку та коричневу кофту, вилучені 12.03.2025 в ході огляду місця події повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

- змиви речовини бурого кольору із асфальтованої поверхні, з контролем до нього, вилучені 11.03.2025 в ході огляду місця події знищити;

- ніж, вилучений 11.03.2025 в ході огляду місця події знищити;

- два дерев`яні стрижні із зразками букального епітелію ОСОБА_4 знищити;

- два дерев`яні стрижні із зразками букального епітелію ОСОБА_6 знищити;

- оптичний диск, на якому розміщений аудіозапис з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

Суд на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_7