Провадження № 11-кп/824/4247/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 30 червня 2025 року включно без визначення розміру застави.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у сукупності свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що прокурором не надано переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, вказав, що ризик переховування відсутній, оскільки під час затримання ОСОБА_6 не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього як на затриманого та підозрюваного, а зі спливом часу такий ризик неминуче зменшується. Також вказав, що абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому вважає, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є надуманим. Крім цього, вважає, що у сторони обвинувачення відсутні докази існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, натомість зауваживши, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, раніше не судимий, а тому посилання прокурора на цей ризик є лише припущенням. Відтак просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник ОСОБА_7 та прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, від обвинуваченого заяв про розгляд провадження за його участі до суду не надходило, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає розгляду провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченогоОСОБА_6 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, з яких вбачається, що обвинувачений спілкувався через застосунок «Telegram» з співробітником т.зв. «УФСБ РФ по АР Крим», а тому, враховуючи ситуацію, яка існує в державі внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації, існує реальна можливість переховування від суду, в тому числі шляхом переходу на території, які наразі не контролюються державою Україна. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім цього, колегія суддів вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі не закінчено, а ОСОБА_6 , проживаючи в м. Умань Черкаської області, тобто на значній відстані від місця розгляду справи, може перешкодити кримінальному провадженні іншим чином, в тому числі шляхом систематичних неявок в судові засідання, заявленням численних клопотань про відкладення розгляду справи через неможливість явки до суду тощо.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_6 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування слідів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також, перебуваючи на волі, за допомогою мобільного телефону зможе продовжити надавати допомогу представникам РФ, в тому числі щодо повідомлення інформації, що стосується військових об`єктів та установ. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, раніше не судимий,є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики.

При цьому, доводи захисника про те, що ризик переховування відсутній у зв`язку з тим, що під час затримання ОСОБА_6 не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього як на затриманого та підозрюваного, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не підтверджений доказами, колегія суддів вважає безпідставними, адже за своєю правовою природою ризик вчинення обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. А тому невчинення обвинуваченим певних дій в минулому не свідчить, що в майбутньому обвинувачений не вчинить дії, спрямовані на переховування від суду або вчинення іншого кримінального правопорушення. Доводи захисника про те, що абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки для застосування та продовження тримання під вартою, з огляду на положення ч. 1 ст. 194 КПК України, достатньо буде встановити наявність хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор, навіть якщо це ризик перешкоджати кримінальному провадженню.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то на думку колегії суддів у цьому питанні, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 рокущодо ОСОБА_6 у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 рокущодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4