Номер провадження: 11-кп/813/2108/25
Справа № 496/4699/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000130, внесеному до ЄРДР 02.06.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біляївка Біляївського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, працюючого охоронцем Промринок «7 км», одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суд у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн. 00 коп.

Речовий доказ гільзу знищено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 01 червня 2022 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, більш точного часу дізнанням не встановлено, він знаходився в боксі для ремонту автомобілів на станції технічного обслуговування «Ковальчук», що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, вул. Успенська, буд. 1-В, де в нього в ході словесної перепалки із потерпілим ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин раптово виник кримінально-протиправний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень останньому. Надалі, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, з мотивів явної неповаги до охоронюваних цінностей життя та здоров`я людини, з метою завдання шкоди здоров`ю людині дістав з нагрудної сумки, предмет, схожий на пристрій для відстрілу гумових набоїв та здійснив три постріли в бік ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних ран правого стегна, лівої лопаткової ділянки спини, садна передньої поверхні правого стегна та задньої поверхні лівого плеча, синці передньої поверхні правого стегна та задньої поверхні лівого плеча. Ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді садна та синця задньої поверхні лівого плеча та передньої поверхні правого стегна мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.). Ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді вогнепальних ран правого стегна, лівої лопаткової ділянки спини з ділянками осаднень та синцями в ділянці вищезазначених ран складають єдині морфологічні комплекси ушкоджень та оцінюються, як ушкодження, що спричинили розлад здоров`я у межах від 6-ти до 21 дня та згідно з п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначав, що вирок підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, всупереч вимогам п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку, судом не сформульоване обвинувачення, яке було визнано ним доведеним за результатами судового розгляду. Крім того, вказує, що призначений обвинуваченому розмір штрафу не виконує своїх функцій, не є відчутним для обвинуваченого, та не має належного превентивного впливу, а також не сприяє формуванню у суспільстві переконання в невідворотності й справедливості покарання, внаслідок чого вбачає невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі наведеного прокурор просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Від захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу сторони обвинувачення, в яких останній вважає вирок Біляївського районного суду Одеської області законним, обґрунтованим, вмотивованим, ухваленим у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

- оскаржуваний вирок у повній мірі відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України. В оскаржуваному вироку зазначено і час і місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення, які у повному обсязі визнано обвинуваченим;

- у відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини;

- в апеляційній скарзі, без належного правового обґрунтування, лише формально зазначаючи про невідповідність призначеного судом покарання. Сторона захисту в свою чергу вважає, що призначене місцевим судом покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у повній мірі відповідає меті покарання та є достатнім для виправлення особи. Під час ухвалення оскаржуваного вироку судом першої інстанції враховано майновий стан обвинуваченого, його характеристики з місця проживання та місця роботи, обставина того, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його щире каяття, відшкодування заподіяної ним шкоди потерпілому.

Мотиви апеляційного суду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за такою підставою йому зрозумілі.

Захисник підтримав заявлене клопотання та просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечувала проти заявленого клопотання.

Потерпілий ОСОБА_10 про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином ( а.с.8 т. 2 ) та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які вважала за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення останнього про призначення судового засідання в апеляційному суді, а також, що участь потерпілого у даному випадку є необов`язкова.

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений статтею 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами статті 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Водночас, під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону ( постанова Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к).

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, яке було вчинене 01 червня 2022 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 125 КК України умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_8 01 червня 2022 року, тобто з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад три роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього трирічного строку ОСОБА_8 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, клопотання підлягає задоволенню.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року по справі №665/2387/14-к, де вказано, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а дане кримінальне провадження - закриттю.

Керуючись статтями 284, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000130, внесеному до ЄРДР 02.06.2022 року, за обвинуваченням: ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000130, внесеному до ЄРДР 02.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - скасувати.

На підставі п. 2 ч. 1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 статті 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України закрити.

Речовий доказ гільзу знищити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4