Справа № 645/3547/24
Провадження № 1-кп/645/183/25
В И Р О К

Іменем України

20 травня 2025 р. м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорськ, Донецької області, громадянки України, не одруженої, з середньою спеціальною освітою, фізичної особи-підприємця, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

29.03.2024 року приблизно о 18:55 годині ОСОБА_5 керувала працездатним автомобілем марки «RENAULT» моделі «MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухалася зі швидкістю приблизно 50 км/год по проспекту Героїв Харкова в Немишлянському районі міста Харкова, з боку вул. Свистуна до вул. Профспілкової.

Під час руху поблизу будинку № 259 по проспекту Героїв Харкова водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 18.1 Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), згідно з якими: п. 18.1 ПДР України «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб надати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустила наїзд свого автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переході справа наліво відносно напрямку руху автомобіля і в момент наїзду перебувала на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та яка за наслідками наїзду ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/914-С/24 від 01.05.2024 року причиною смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала несумісна з життям сукупна тупа травма тіла.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/11772 від 15.05.2024 року дії водія автомобіля марки «RENAULT» модель «MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР України й виразилося у не зменшенні швидкості та не зупинці керованого автомобіля під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, щоб дати дорогу останньому, що знаходиться з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася, не оспорювала фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальному акті. Пояснила про обставини скоєння злочину, як викладено вище.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, що спричинило смерть потерпілої.

Вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима, є фізичною особою-підприємцем, не одружена, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не зверталася.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченою нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженої відповідно до положень ст. 76 КК України

Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 року, під час досудового розслідування, було накладено арешт майно, яке було вилучене 29.03.2024 року, а саме на автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження та визначено місце зберігання вказаного майна територію майдану тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.04.2025 року, під час досудового розслідування скасовано арешт, накладений на майно, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 року, а саме на автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , та переданий йому на відповідальне зберігання.

Таким чином, судом не вирішується питання про скасування арешту майна.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обиралась.

Представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 та ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким представник потерпілого просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 500000,00 гривень, а також з ПрАТ СК «ВУСО» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 80410,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 85200,00 гривень.

Цивільний позивач ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 20.11.2024 року.

Згідно законодавства, до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 ЦК України).

За своєю сутністю право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому в частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Аналогічний висновок про те, що право на компенсацію моральної шкоди не спадкується зробив 13 липня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/15095/17, провадження № 61-16500св20.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Тобто, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного суду та вимоги ЦПК провадження у справі за цивільним позовом представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_5 та ПрАТ «СК ВУСО» моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід закрити.

Крім того, по справі заявлено цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про стягнення з ПрАТ СК «ВУСО» на користь ОСОБА_8 заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 80410,00 гривень.

Проте, як зазначалося вище, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, а його правонаступники в межах даного кримінального провадження не залучалися. У зв`язку із наведеним цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в частині стягнення з ПрАТ «СК ВУСО» матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід залишити без розгляду, роз`яснивши правонаступникам право звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст.122,124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення закрити.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру судові витрати за проведення судових експертиз: № СЕ-19/121-24/9881-ІТ від 18.04.2024 року та № СЕ-19/121-24/11772-ІТ від 15.05.2024 року в сумі 8708 (вісім тисяч сімсот вісім) грн. 72 коп.

Речовий доказ автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1