Єдиний унікальний номер: 704/260/25
Номер провадження 1-кп/704/111/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , законної представниці неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 , неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тальне кримінальне провадження №0000002 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселий Кут Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, освіта професійно-технічна, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 близько 05 години 50 хвилин 01.01.2025, в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N?1306, введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння, керував в стані алкогольного сп?яніння технічно справним автомобілем марки «Toyota» моделі «Avensis» р.н. НОМЕР_1 , а також у супереч вимогам п. 12.1. ПДР України, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та всупереч вимогам 12.4 ПДР України відповідно до яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год., рухався по проїжджій частині вул. Віті Проценка в с. Веселий кут Звенигородського району Черкаської області в напрямку від с. Лісове до вул. Миру, зі швидкістю 150 км/год., та будучи неуважним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, вчасно не зреагував на її зміну, внаслідок чого здійснив виїзд на узбіччя, де відбулося зіткнення з нерухомою перешкодою - електроопорою, внаслідок чого відбулося перекидання автомобіля марки «Toyota» моделі «Avensis» p.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку експерта N?05-9-01/53 26.02.2025 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п?ятої п?ясної кістки в області проксимального метафаза правої кисті без зміщення, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допущені порушення вимог п.п. 12.1., 12.4. ПДР України, водієм автомобіля марки «Toyota» моделі «Avensis» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , знаходиться в прямому причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості неповнолітньої ОСОБА_4 .

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, пояснивши суду, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставин, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та вчинив ДТП. Внаслідок ДТП його неповнолітня пасажирка ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження

13.08.2025 року між потерпілою ОСОБА_4 , її законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участі захисника ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471 КПК України укладено по даному кримінальному провадженню №0000002 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.01.2025 року угоду про примирення.

Згідно даної угоди потерпіла ОСОБА_4 , її законна представниця ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 з другої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, тобто у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, відшкодувати процесуальні витрати в сумі 6367 грн. 20 коп. за проведення експертиз та відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, завдану неповнолітній потерпілій у сумі 1000 грн. у день підписання угоди.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, та наслідки її невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та потерпілій.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, вчинений з необережності.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, вказав, що повністю відшкодував їй заподіяну шкоду.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, і просила суд затвердити угоду. Вважає, що умови угоди, в тому числі щодо узгодженої міри покарання не суперечать вимогам суспільства.

Законна представниця неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 також не заперечує проти затвердження укладеної угоди про примирення, розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердила в суді, що угода про примирення між ними укладена добровільно, така угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі відшкодував спричинені його діями збитки, як матеріальні так і моральні, будь-яких претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру вона не має.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просить затвердити угоду про примирення між потерпілою, її представницею та обвинуваченим, пояснивши, що така укладена в його присутності, наслідки її укладення та затвердження судом він обвинуваченому роз`яснив.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про примирення заперечив, вважає, що узгоджене сторонами угоди покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, а саме особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, яке буде достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, також зазначив, що потерпілим від даного кримінального правопорушення міг бути будь-хто, а отже ОСОБА_6 своїм діянням завдав шкоди інтересам суспільства. З огляду на це просить відмовити у затвердженні вказаної угоди.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469, 474 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, відповідає загальним засадам призначення покарання, міра покарання, узгоджена потерпілими та обвинуваченим, визначена із застосуванням ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Вказане узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), згідно з якою при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення. Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом і у постанові від 10 квітня 2025 року у справі №756/2340/23 провадження № 51-4436км24.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; добровільно відшкодував спричинені матеріальні та моральні збитки потерпілій, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно положень ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся та відшкодував шкоду у повному обсязі, потерпіла та її законна представниця його пробачили. Саме ці обставини, на думку суду, є підставою для прийняття рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Також суд враховує характер кримінального правопорушення, характер і ступінь тілесних ушкоджень неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , відсутність тяжких наслідків, необережну форму вини, поведінку обвинуваченого, який вжив заходів щодо повного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, а також те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно.

Враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілої, її законної представниці, які стали ініціаторами угоди про примирення та узгодили між собою таку міру покарання, яка, на їх переконання, не є занадто м`якою чи такою, що суперечить інтересам суспільства, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між неповнолітньою потерпілою, її представницею та обвинуваченим та призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що умови угоди не порушують жодних прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, узгоджена сторонами, покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових

Судові витрати у справі у вигляді вартості проведених судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 року на автомобіль марки «Toyota» моделі «Avensis» р.н. НОМЕР_1 на час досудового розслідування, припинив чинність після завершення досудового розслідування.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 13 серпня 2025 року між потерпілою ОСОБА_4 , її законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 6367 грн. 20 коп. (шість тисяч триста шістдесят сім грн. 20 коп.) судових витрат у вигляді вартості проведених судових експертиз.

Речові докази по справі:

автомобіль марки «Toyota» моделі «Avensis» р.н. НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберіганні за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 залишити у власності ОСОБА_6 ;

зразок венозної крові ОСОБА_6 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області знищити.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Тальнівський районний суд Черкаської області з підстав, визначених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, що не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1