КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3908/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження № 0000966 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 2 квітня 2025 року продовжено обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 31 травня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, змінивши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд з покладенням обов`язків.

Обвинувачений обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що зазначені у клопотанні прокурора ризики є необґрунтованими, що він знаходиться під вартою вже 7 років, у нього немає наміру переховуватися чи впливати на учасників кримінального провадження. Крім того, його місце проживання не змінилося, воно збігається з місцем реєстрації.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції неодноразово, витребовувались копії ухвали Печерського районного суду м. Києва та клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, що підтверджується звітами про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, проте, означені запити залишились без будь-якого реагування з боку місцевого суду.

18 червня 2025 року на запит Київського апеляційного суду надійшли копії оскаржуваної ухвали та клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченої та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що на стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , уродженець м. Києва, неодружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, раніше судимий вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, діючи з метою реалізації замовного злочину, 6 березня 2018 року приблизно о 10.05 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_7 , який направлявся до свого автомобіля, припар кованого на стоянці. За невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_6 , діючи на замовлення, маючи умисел, направлений на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження стосовно ОСОБА_7 та не переслідуючи при цьому наміру спричинення смерті останньому, про те свідомо допускаючи такі наслідки, підійшов до останнього та із значною силою завдав ОСОБА_7 один удар ножем, який мав при собі, у ділянку задньої поверхні правого стегна. Від отриманого удару потерпілий ОСОБА_7 впав на землю, після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні наміри, завдав останньому декілька ударів в різні частини тіла та спричинив потерпілому тілесні ушкодження, після чого з місця вчинення злочину зник. Від отриманих тілесних ушкоджень о 10.30 год. в автомобілі швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 помер.

Прокурор, посилаючись у клопотанні на доведеність винуватості обвинуваченого зібраними у справі доказами, які підлягають дослідженню під час судового розгляду, вказує про наявність ризиків у кримінальному провадженні. Так прокурор вказує, що є підстави вважати, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке, у разі постановлення суддею обвинувального вироку, каратиметься позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та відносить до категорії тяжких злочинів. Також прокурор вказує про наявність ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, які обґрунтовані тим, що тяжкість та строк покарання, який може бути призначений обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, свідчить про те, що обвинувачений може здійснити спроби до переховування від прокурора та суду з метою уникнення настання кримінальної відповідальності; з огляду на те, що обвинуваченому сталі відомі з матеріалів кримінального провадження відомості про свідків вчинення кримінального правопорушення, понятих, є ризик впливу обвинуваченого на вказаних осіб шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показань такими особами; те, що обвинувачений раніше судимий, вказує, що обвинувачений не робить для себе належних висновків, не виправляється, а тому, будучи на волі, може продовжити вчиняти злочини; фактом існування вказаного ризику є те, що обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, легальних доходів не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Прокурор наголошує, що наявність встановлених ризиків, які є реальними, стійкими, триваючими, вони не зменшились, існують на теперішній час та виправдовують даний запобіжний захід обвинуваченому. Прокурор у клопотанні вказав, що зазначені ризики виключають можливість застосування менш суворого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, оскільки такі заходи не зможуть забезпечити належний рівень гарантії доброчесності його поведінки.

Прокурор у клопотанні посилається, що наявний запобіжний захід при обґрунтованій підозрі відповідає характеру інкримінованого обвинуваченому діяння, не дає можливості перешкодити встановленню істини, інтересам слідства та правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, а також запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За змістом оскаржуваної ухвали представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримав та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на безпідставність і необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, які зі спливом часу зменшились, а запобіжний захід не може замінювати собою покарання особі, вина якої не встановлена, а також на тривалість перебування ОСОБА_6 під вартою, у зв`язку з чим просив в задоволенні клопотання відмовити та обрати обвинуваченому домашній арешт.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 31 травня 2025 року.

Ухвала суду обґрунтована тим, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом прийнято до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено безальтернативне покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з огляду на те, що за змістом обвинувального акту внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення настала загибель людини; що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерела доходу не має, на даний час є особою, яка судимий вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі.

За таких обставин суд погодився і вважав доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винуватості, незаконними способами вливати на потерпілих та свідків, продовжити злочинну діяльність, оскільки джерела доходів не має.

На думку суду, будь-який інший запобіжний захід за доводами сторони захисту, у тому числі домашній арешт за адресою, яка не підтверджена жодним достовірним доказом, не зможе запобігти вказаним ризикам і не забезпечить можливість проведення судового розгляду в розумні строки.

Крім того, суд врахував, що вказані доводи сторони захисту були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та ухвалами Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року, 15 лютого 2024 року, 13 березня 2024 року, 30 липня 2024 року, 1 серпня 2024 року, 23 вересня 2024 року, 22 жовтня 2024 року в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 було відмовлено, а ухвали суду від 29 серпня 2023 року, 5 грудня 2023 року, 31 січня 2024 року, 19 березня 2024 року, 16 травня 2024 року, 4 липня 2024 року та 27 серпня 2024 року першої інстанції про продовження останньому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишено без змін.

Зважаючи на все викладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком ще на 60 днів.

Таким чином, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , врахував дані про його особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що встановлені у кримінальному провадженні ризики, а саме, що обвинувачений зможе переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування або зміни запобіжного заходу.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу; що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину; що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

Встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, його наслідки у виді смерті потерпілого, на думку колегії суддів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків; з урахуванням даних про попередню судимість обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, які хоча і дещо зменшились, однак, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Так, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину з застосуванням насильства та його наслідків, вимоги ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, відсутність місця постійного проживання за адресою, яка не підтверджена жодним достовірним доказом, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі та не спростовано стороною захисту, відсутність соціальних зв`язків, місця роботи, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання в оскаржуваній ухвалі на перевірку доводів сторони захисту судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до вимог закону суд першої інстанції питання доцільності продовження запобіжного заходу повинен перевіряти кожний раз при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу, з`ясовувати наявність або відсутність обставин, які свідчать про те, чи не зменшився заявлений ризик або чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, і така перевірка не може бути беззаперечно пов`язана з попередніми рішенням суду.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що на даний час стороною обвинувачення доведена наявність ризиків у кримінальному провадженні, які, хоча і зменшились, однак, продовжують існувати, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 квітня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 31 травня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4