Справа № 344/5602/24
Провадження № 11-кп/4808/342/25
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 вважає, що ухвала суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що характеризують обвинувачену, а саме, її вік, наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, її репутацію, активну громадську та волонтерську діяльність, відсутність судимостей та будь-яких фактів порушення покладених на обвинувачену обов`язків у кримінальному провадженні (обвинувачена не фальсифікувала, не спотворювала докази, надавала покази на стадії досудового розслідування, не вступала у позапроцесуальні відносини зі свідками та потерпілими, не схиляла жодну особу до зміни показань чи надання інших показань), повністю відшкодувала позовні вимоги потерпілих у розмірі 1 500 000,00 грн.

Вказує, що не визначення розміру застави це право суду а не обов`язок, а тому право на невизначення розміру застави повинно бути належно обґрунтованим.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано, що при поданні клопотання про продовження запобіжного заходу, згідно п.5.6 ч.1 ст. 184 КПК України, сторона обвинувачення повинна була зазначити: обставини, на підставі яких дійшли висновку про наявність ризиків і матеріали, які це підтверджують; обґрунтування неможливості запобігання ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Докази обґрунтування ризиків не були зазначені у клопотанні і не долучені до матеріалів.

Просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05.06.2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2025 року клопотання прокурора задовольнено та застосування запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_8 , відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2023 року у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - продовжено до 03 серпня 2025 року включно.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 , підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника, вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Доводи захисника ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно продовжив щодо її підзахисної ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 09 грудня 2023 року включно. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст.178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Обставини на які посилається апелянт не спростовують висновків суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не запобігатиме наведеним ризикам.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував як обставини справи, так і відомості що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 , які не спростовують висновків суду.

Разом з тим, продовжуючи щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, в результаті чого наступила смерть потерпілої, і наявні ризики, які передбачені п.1, п.3 ст.177 КПК України, зокрема щодо можливого незаконного впливу на свідка, який ще не допитувався в судовому засіданні, а також щодо можливості переховуватися від суду, а тому, враховуючи вищенаведені ризики та характеризуючі дані обвинуваченої та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що до обвинуваченої ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, є необґрунтованими та безпідставним, виходячи із такого.

Відповідно до ч.4 п.2 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що належать до категорії особливо тяжких злочинів, який спричинив загибель людини, максимальне покарання згідно санкції статті 15 років позбавлення волі. А тому судом першої інстанції обґрунтовано враховано вказані обставини при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,- п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5