Справа № 308/5677/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000663, відомості про яке 22.04.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000663, відомості про яке 22.04.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 21 квітня 2025 року, о 23 год. 10 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно проведеного дослідження у крові якого виявлено спирт етиловий в концентрації 2,55 ‰), всупереч п. 2.9 а.) «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 01 січня 2002 року, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності та який перебуває у його постійному користуванні.

Цього ж дня, о 23 год. 26 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а саме: автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Ужгород по вул. Собранецькій, зі сторони пров. Університетський, в напрямку вул. Івана Коршинського, на перехресті з вул. Закарпатська, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, із допустимою швидкістю, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, з моменту виявлення перешкоди для руху, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не надав перевагу в русі пішоходу, яка рухалась в межах пішохідного переходу справа на ліво відносно руху його авто, при цьому попутно порушуючи п. 11.3, 12.1, 13.3 ПДР України, не дотримався бокового інтервалу, виїхав на зустрічну смугу, де допустив лінійний удар лівою бічною частиною свого авто з лівою бічною частиною зустрічного автомобіля «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого допустив наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка переходила проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу, справа на ліво відносно руху його автомобіля.

Після скоєння ДТП, водій автомобіля ОСОБА_4 покинув місце скоєння ДТП та направився за своїм місцем фактичного проживання, де був упродовж години виявлений працівниками поліції.

Згідно медичної документації ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді забої правого коліна, лівого ліктьового суглобу, лівого плечового суглобу а також лінійний перелом крила лівої лопатки без зміщення. Дані тілесні ушкодження спричиняють розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно Наказу МОЗ України за № 6 від 17.01.95р. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, пункту 2.2.2., кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Із технічної точки зору, водій автомобіля «Mitsubishi», моделі «Outlander» ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід. Саме недотримання п. 18.1 ПДР України, з посиланням на термін «дати дорогу», недотримання яких у своїй сукупності знаходиться у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У такий спосіб встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

22 квітня 2025 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, на перехресті вул. Собранецька та Закарпатська, було виявлено та вилучено: 1) автомобіль «Volkswagen моделі «Caddy» білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 .

22 квітня 2025 року постановою заступника начальника СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні автомобіль автомобіль «Volkswagen моделі «Caddy» білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 визнано речовим доказом.

Прокурор зазначає, що вказаний транспортний засіб являється засобом вчинення кримінального правопорушення (злочину), оскільки завдяки ньому було спричинено тілесні ушкодження внаслідок порушення правил дорожнього руху.

На підставі наведеного, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Volkswagen моделі «Caddy» білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , що був вилучений в ході огляду місця події 22.04.2025 за адресою м. Ужгород, на перехресті вул. Собранецька, та вул. Закарпатська, з метою забезпечення збереження речового доказу.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Від заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 надійшов до суду рапорт, в якому вказує, що експертом було оглянуто автомобіль «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 .

Власник майна у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання.

Розглянувши клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000663 підтверджено, що органом досудового розслідування Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.04.2025 вбачається, що слідчим виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 від 22.04.2025 вилучений автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що вилучене майно, відповідає вимогам ст. 98 КПК України

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 6 статті 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження,у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту

Як слідує з рапорту заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 експертом було оглянуто автомобіль «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 .

Таким чином, на даний час всі необхідні слідчі дії з автомобілем «Volkswagen», моделі «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , в рамках кримінального провадження № 0000663 від 22.04.2025 вже проведені, автомобіль був оглянутий експертом, зворотного слідчому судді не надано.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen», модель «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що арешт вилученого транспортного засобу може призвести до обмеження права власності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності, тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні внесеного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000663, відомості про яке 22.04.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1