Справа №367/4331/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2283/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої юридичної особи - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої юридичної особи - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання за:

- ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік;

- ч. 3 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 , покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 роки.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме за ч. 1 ст. 191 КК України, у розтраті чужого майна, яке було ввірене особі та за ч. 3 ст. 191 КК України, у розтраті чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілої юридичної особи Повного товариства «ЛОМБАРД «Дешева готівка» Компанія «Діафокс Консалтинг Лімітед» і Компанія»ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 (три) роки. Стягнути з ОСОБА_7 на користь Повного товариства «ЛОМБАРД «Дешева готівка» Компанія «Діафокс Консалтинг Лімітед» і Компанія» завдану його діями матеріальну шкоду в сумі 979 291, 32 гривень.

Мотивуючи свої вимоги представник зазначає, що потерпілою юридичною особою в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов про стягнення завданих матеріальних збитків. Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок, місцевим судом рішення щодо цивільного позову прийнято не було, натомість в мотивувальній частині вироку зазначено, що цивільний позов не заявлявся.

Таким чином зазначає, що місцевим судом було допущено істотне порушення вимог КПК України.

Крім того, представник зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного та особі обвинуваченого через м`якість, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким злочином, обвинувачений завдану шкоду відшкодувати не намагався, тривалий час перебував у розшуку, під час розгляду справи не встановлено переконливих даних, які б підтверджували щире каяття ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка не заперечувала проти вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги,вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги представника потерпілої юридичної особи, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України.

Доводи апеляційної скарги про призначення ОСОБА_7 покарання, яке через м`якість є невідповідним тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вказаних вимог закону, місцевим судом дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 судом в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, де характеризується добре. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, при цьому остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також домірне скоєному.

Що стосується доводів апеляційної скарги про істотні порушення вимог закону в частині вирішення цивільного позову, то вони є слушними, з огляду на таке.

Вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні здійснюється з додержанням вимог ст.ст.127-129 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК Україницивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст.368, ч. 3, 4ст.374 КПК України, передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що цивільним позивачем - потерпілою юридичною особою Повне товариство «ЛОМБАРД «Дешева готівка» Компанія «Діафокс Консалтинг Лімітед» і Компанія» в особі представника - адвоката ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до цивільного відповідача(обвинуваченого) ОСОБА_7 про стягнення з останнього завданої його діями матеріальної шкоди в сумі 992 139, 18 гривень (т. 1 а.с. 143-146).

В той же час, ухвалюючи обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, місцевим судом рішення щодо заявлено цивільного позову прийнято не було, окрім того, суд в мотивувальній частині безпідставно зазначив, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

При цьому належить врахувати, що недотримання судом вимог ст.129 КПК України щодо вирішення цивільного позову істотно порушує права цивільних позивачів і одночасно свідчить про невмотивованість та необґрунтованість оскаржуваного вироку в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про ухвалення апеляційним судом нового вироку в частині цивільного позову оскільки, цивільний позов не був розглянутий судом першої інстанції.

Виходячи з загальних процесуальних засад кримінального провадження, що викладені у главі 2 КПК України, враховуючи положення ч. 6 ст. 9, ч. 1 п. 1 ст. 7, ст. 8 КПК України, та ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантують право на захист порушених прав, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову, оскільки суд першої інстанції не розглянув по суті поданий цивільний позов.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілої юридичної особи, скасувати оскаржуваний вирок в частині цивільного позову та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої юридичної особи - задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України в частині вирішення цивільного позову - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: