Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7607/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/518/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №296/7607/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого суддю Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 . Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 вересня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постанови нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням, зокрема, тяжкого стану здоров`я його підзахисного. При цьому, зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази винності обвинуваченого. Також, наявність процесуальних ризиків, як то зазначено в клопотанні прокурором, не підкріплено жодним доказом. Наголошує на приховуванні установою справжнього стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 (зі слів дружини клінічна смерть, шунтування серця), що слід належно врахувати. Рахує, що в даному випадку слід провести всі необхідні медичні дослідження здоров`я обвинуваченого в спеціалізованому медичному закладі, не пов`язаному з пенітенціарною системою. Звертає увагу і на порушення слідчим суддею виготовлення та вручення повного тексту оскаржуваної ухвали обвинуваченому, який перебуває під вартою.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує, що критичний стан здоров`я ОСОБА_8 та необхідність забезпечення постійного медичного нагляду і лікування свідчить про те, що подальше його перебування у слідчому ізоляторі становить загрозу його життю та здоров`ю, створює високий ризик повторних серцево-судинних катастроф, включаючи інфаркт міокарда, інсульт та раптову серцеву смерть, просить призначити судово-медичне обстеження підозрюваного. Вказує, що ОСОБА_8 має міцні та усталені соціальні зв`язки, що виключають ризики, передбачені ст.177 КПК України та дають підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 з 2017 року, яка має у власності будинок в м.Бердичів. Наголошує, що проведення судового засідання за відсутності захисника, що діє на підставі договору, попри наявність достовірної інформації про його участь у провадженні, становить істотне порушення права на захист та принципу змагальності в кримінальному провадженні. Свідоме невжиття прокурором заходів щодо інформування захисника, незважаючи на наявні процесуальні дані щодо його вступу до провадження, а також відсутність відповідного повідомлення суду, свідчить про умисне створення штучних перешкод для реалізації права на захист. Вважає, що дії прокурора мають ознаки злочинів, передбачених ст.364, 397 КК України, а дії судді, яке не вжила передбачених законом заходів для забезпечення його участі у судовому засіданні є грубим процесуальним порушенням, що ставить під сумнів законність ухвали та потребує її скасування. Звертає увагу на відсутність документів, що посвідчують повноваження захисника за призначенням. Щодо обґрунтованості підозри більша частина доказового масиву стосується або інших осіб або опису загального механізму злочинної діяльності, тоді як участь ОСОБА_8 у ньому лише задекларована, без наведення належних підтверджень. Прокурором не надано суду жодного процесуально допустимого доказу, який би прямо засвідчував зв`язок обвинуваченого з інкримінованим правопорушенням. Вважає, що у матеріалах справи відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також порушено принцип винятковості тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Приписами ч.6 ст.199 КПК України визначено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 03.03.2025 року обвинувальний акт, складений у межах кримінального провадження №0000318 від 16.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 369 та ч. 2 ст. 369 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 368 та ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 та ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 та ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321 КК України надісланий до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15.05.2025 року у справі № 296/5193/25 ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід тримання під вартою без визначення застави, строком до 14.07.2025 року включно.

В подальшому, 12.06.2025 року Бердичівським міськрайонним судом задоволено клопотання сторони захисту та повернуто обвинувальний акт за обвинуваченнях ОСОБА_8 та інших у кримінальному провадженні №0000318 від 16.06.2023 року прокурору для усунення недоліків.

На вказану ухвалу суду прокурором у даному кримінальному провадженню подана апеляційна скарга, яка станом на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не розглянута.

Враховуючи, що станом на 11.07.2025 року підготовче судове засідання щодо поданого обвинувального акту проведено не було, а строк дії попередньої ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 15.05.2025 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчувався 14.07.2025 року, слідчим суддею відповідно до вимог ч.6 ст.199 КПК України розглянуто відповідне клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.

Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Так, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, § 40) визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Так, на переконання апеляційного суду, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 369 та ч. 2 ст. 369 КК України, найтяжчий з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна,

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, який на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею та апеляційний судом не зменшився та продовжує існувати.

Апеляційний суд також погоджується з висновком слідчого судді про продовження існування ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень чи продовження злочинної діяльності та вважає, що сама поведінка та особа обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину чи продовження злочинної діяльності, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, пов`язаних з створеннях злочинної організації, керівництвом такою організацією та її структурними частинами особою, яка здійснює злочинний вплив, наданням неправомірної вигоди, незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням та пересиланням з метою збуту, передачею у місце позбавлення волі та збутом наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, будучи при цьому раніше судимим, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів. Конкретні обставини та характер обвинувачень свідчать, що ОСОБА_8 має очевидну здатність до організації або участі у протиправній діяльності навіть у місцях, де встановлено підвищені заходи контролю, здатність залучати до злочинної діяльності інших осіб, обходити встановлені обмеження та правила режиму, що виключає можливість забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 без тримання під вартою.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду про наявність ризику впливу на свідків цього кримінального провадження. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, враховуючи, що усі учасники кримінального провадження судом ще не допитані станом на теперішній час на стадії судового розгляду, ризик впливу на них існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від учасників провадження та дослідження їх судом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Колегія суддів звертає увагу, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, їх характер, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Оскаржуване рішення суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15.12.2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Наявність постійного місця проживання, дружини, на що посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, які не зменшилися, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ці обставини існували і на час подій, які інкримінуються ОСОБА_8 і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Апеляційний суд приймає до уваги, що жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 на вказаній стадії кримінального процесу, а ні слідчому судді, а ні апеляційному суду надано не було.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що критичний стан здоров`я ОСОБА_8 , необхідність забезпечення постійного медичного нагляду і лікування свідчить про те, що подальше його перебування у слідчому ізоляторі не тільки не сприяє стабілізації його стану, а навпаки, становить загрозу його життю та здоров`ю, створює високий ризик повторних серцево-судинних, апеляційний суд відхиляє, так як беззаперечних доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

Відповідно до офіційної відповіді Філії державної установи Центру охорони здоров`я ДКВС України в Житомирській області, наданої на запит Житомирського апеляційного суду, встановлено, що ОСОБА_8 , 1988 року народження, з 19.02.2025 перебуває у слідчому ізоляторі державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Із наданої медичної інформації вбачається, що за період перебування в установі ОСОБА_8 практично не звертався за медичною допомогою з ініціативи самого підозрюваного. У період з 31.01.2025 по 11.02.2025 він перебував на стаціонарному лікуванні з приводу ішемічної хвороби серця, постінфарктного та атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби ІІІ ст., 3 ступеня, з високим ризиком. Після завершення лікування був виписаний у відносно задовільному стані. Надалі проходив планові обстеження, зокрема флюорографію, лабораторну діагностику, ЕКГ, за результатами яких не виявлено критичних відхилень, які б свідчили про стан, несумісний з перебуванням під вартою. 13 липня 2025 року ОСОБА_8 проходив амбулаторний прийом у завідувача Житомирської міської медичної частини у зв`язку зі скаргами на періодичні болі в ділянці серця. За результатами огляду встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця, міокардитичний та постінфарктний кардіосклероз, НК 1. ОСОБА_8 призначено відповідне медикаментозне лікування, яке він отримав, та надано подальші лікувальні рекомендації.

Згідно з висновками лікарів, стан здоров`я ОСОБА_8 є стабільним, він перебуває під постійним динамічним наглядом та отримує необхідну медичну допомогу відповідно до встановлених діагнозів і можливостей медичної частини установи.

Таким чином, надана медична інформація не містить відомостей, які б свідчили про наявність у ОСОБА_8 захворювань, що перешкоджають його триманню під вартою.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що кожний громадянин України має право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Відповідно до положень ст.212 КПК України невідкладне надання належної медичної допомоги та фіксацію погіршення стану здоров`я затриманого покладено на службову особу, відповідальну за перебування затриманих.

З огляду на викладене, керуючись ч.1 ст.206 КПК України, з метою недопущення порушень конституційних прав особи, яка утримується під вартою, в тому числі, передбачених ст.49 Конституції України, суд приходить висновку про зобов`язання начальника керівників Житомирської установи виконання покарань №8 та Філії державної установи Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області організувати проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 та в разі необхідності забезпечити надання йому необхідної медичної допомоги. Лише в цій частині апеляційна вимога сторони захисту підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про істотне порушення права обвинуваченого на захист у зв`язку з тим, що слідчий суддя, за відсутності захисника, з яким укладено договір, продовжив строк тримання під вартою, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З протоколу судового засідання від 11.07.2025 року вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому було забезпечено участь захисника ОСОБА_15 , призначеного в порядку ст. 49 КПК України, що підтверджується відповідним дорученням Північного міжрегіонального центру з надання безплатної правової допомоги від 21.01.2025 року, яке наявне в матеріалах судового провадження т.1 а.п.234, а тому апеляційні твердження захисника ОСОБА_7 про відсутність документального підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_15 в судовому засіданні є безпідставними. Захисник ОСОБА_15 належним чином здійснював захист інтересів ОСОБА_8 , брав участь у судовому засіданні, подавав заперечення проти задоволення клопотання прокурора, що підтверджує реальність надання правової допомоги.

Заявлення ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції про те, що він нібито має іншого захисника, не було підтверджене жодними документами. Відповідні відомості щодо наявності укладеного договору або заяви захисника про вступ у кримінальне провадження на момент розгляду поданого прокурором клопотання у суді першої інстанції були відсутні. При цьому, обставини укладення договору та прізвище нового адвоката ОСОБА_8 не були відомі. Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано відхилив усне клопотання обвинуваченого та продовжив розгляд судового провадження за участі призначеного захисника, дотримуючись вимог ст. 42, 48, 49, 50, 51, 183, 194, 199 КПК України.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_7 , який діє за договором, в суді апеляційної інстанції на те, що 10.07.2025 року о 22:21 він надіслав прокурору клопотання про вступ у кримінальне провадження електронною поштою, то ці доводи не можуть бути прийняті як такі, що підтверджують факт належного інформування сторони обвинувачення про намір вступу у справу. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що процесуальний прокурор ОСОБА_6 , на час вирішення справи в суді першої інстанції, отримав та ознайомився з відповідним повідомленням, а сам факт надсилання захисником клопотання на електронну пошту Житомирської обласної прокуратури в пізній вечірній час напередодні судового засідання, не може вважатися за таких обставин належною процесуальною дією. Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що клопотання захисника ОСОБА_7 про вступ у кримінальну справу зареєстроване електронною поштою Житомирської обласної прокуратури 11.07.2025, проте, оскільки цей день був п`ятниця, йому зазначене клопотання було передано відділом діловодства прокуратури вже 14.07.2025 (понеділок). У матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що прокурор чи суд першої інстанції мали об`єктивну можливість забезпечити участь захисника ОСОБА_7 у засіданні 11.07.2025 року.

Крім того, на порушення вимог ч.2 ст.50 КПК України, ОСОБА_7 не було належним чином підтверджено свої повноваження як захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки до поданого клопотання про вступ у кримінальне провадження долучено лише ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, але не додано копії договору про надання правової допомоги, який є необхідним документом для підтвердження договірних відносин з підзахисним. Відсутність договору унеможливлювало належну перевірку дати набуття повноважень захисником, а також достовірність його посилань на те, що він представляв інтереси ОСОБА_8 ще до моменту розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Апеляційний суд також звертає увагу, що договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_16 було укладено з дружиною ОСОБА_8 27.06.2025, тобто більш ніж за два тижні до закінчення строку дії запобіжного заходу, проте, вступити в кримінальне провадження, подавши відповідне клопотання прокурору, адвокат виявив бажання лише 10.07.2025 о 22 год. 21 хв., тобто в пізній вечірній час саме напередодні судового засідання з вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, термін якого завершувався.

Зазначені обставини можуть свідчити, що відповідні дії захисника не були спрямовані на своєчасне забезпечення ефективного захисту, а мали ознаки формального або штучного створення процесуальних підстав для майбутнього оскарження судового рішення чи з метою затягування процесу розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.

Слід також зазначити, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться виключно до формального ствердження про порушення права на захист та процесуальних процедур. Апелянтом не наведено жодних нових фактів або доказів, які б свідчили про зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, або про зміну обставин, що обґрунтовували необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу. Відтак, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Доводи сторони захисту щодо наявності в діях прокурора ознак складу злочинів, передбачених ст.364 та ст.397 Кримінального кодексу України, з урахуванням вище наведених обставин не є належно підтвердженими, та не можуть бути предметом оцінки під час розгляду питання про продовження дії запобіжного заходу.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого суддю Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2025, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 вересня 2025 року (включно) без визначення розміру застави, - без змін.

Зобов`язати керівників Житомирської установи виконання покарань №8 та Філії державної установи Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області організувати проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в разі необхідності забезпечити надання йому відповідної медичної допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :