Справа № 215/1188/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2, 307 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 16.06.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченій ОСОБА_4 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 14.08.2025 р..

Ухвалою від 06.08.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, було відмовлено в клопотанні адвоката ОСОБА_5 захисника обвинуваченої ОСОБА_4 в зміні тримання під вартою на домашній арешт та зменшенні розміру застави з 190 на 80 розмірів прожиткового мінімуму для працезданих осіб.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачена заперечує проти клопотання прокурора, надала письмовий текст клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, або зменшення розміру застави. Вона зобов`язується не порушувати режим домашнього арешту, своєчасно з`являтися на судові засідання, не впливати на свідків, не покидати місце проживання без дозволу суду. Вона прагне виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі, так як має трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, а також має постійне місце проживання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав свою підзахисну, так як вона 1 рік утримується під вартою, рахується за судом 7 місяців, яким 4 рази продовжувався строк тримання під вартою, обвинувачена виконує свої обов`язки, прибуває до суду хоча й доставляється відповідно конвоєм, це відбувається при тому, що до суду не доставляється обвинувачений ОСОБА_6 хоча винесено ухвалу про його етапування, та обвинувачений ОСОБА_7 , який рахується нібито за Апеляційним судом, при цьому навіть відеоконференція з яким не проводиться так, як він нібито відсутній в СІЗО. Обвинувачена має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей. Застава не може бути внесена вже чотири місяці так, як вона є надмірна, тобто вона тримається під вартою в зв`язку з тим, що держава не може забезпечити початок та проведення підготовчого розгляду по суті. Прошу змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор проти клопотання обвинуваченої заперечує.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, обвинуваченої, ухвалу суду від 16.06.2025 р. про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвалу суду від 06.08.2025 р. про відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну тримання під вартою на домашній арешт та зменшення суми застави, вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, задовольнивши клопотання прокурора та відмовивши у клопотанні обвинуваченої, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які посилається в клопотанні прокурор не змінилися, суд вважає, що хоча обвинувачена й не судима, раніше їй підозра за іншими кримінальними правопорушеннями не пред`являлася, має двох неповнолітніх дітей, місце реєстрації та проживання, але інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як вона обвинувачується в тому, що вчинила кримінальні правопорушення, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі, не працювала на момент взяття під варту, і не перебуваючи під вартою, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, що можуть підлягати допиту судом, продовжити свою злочинну діяльність, вчинити нове умисне кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Вона не є неповнолітньою або інвалідом, або особою похилого віку, тобто, вона може утримуватися під вартою.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Сама по собі наявність у обвинуваченої двох неповнолітніх дітей, місця реєстрації та проживання, обіцянки обвинуваченої не порушувати режим домашнього арешту, та, як на думку захисника, тривале тримання під вартою, що складає 1 рік, а також неможливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду протягом 6 місяців, не спростовує необхідність продовження тримання під вартою та не є підставою відмови прокурору в заявленому клопотанні, або заміні тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід. Крім цього, наявність двох неповнолітніх дітей, не свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у повному розумінні цього, оскільки у ст. 178 КПК України, крім такої обставини, як міцні соціальні зв`язки, також вказано окремо наявність родини, утриманців, тобто це повинні бути інші соціальні зв`язки в суспільному житті: робота, навчання, участь у суспільному житті колектива.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченої - з метою переховування, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, жодним чином не свідчить про неможливість вчиненя нею цих дій в подальшому. Фактично, її належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо клопотання обвинуваченої та її захисника ОСОБА_5 про зменшення розміру застави суд зазначає наступне.

Раніше судом обвинуваченій ОСОБА_4 вже було 24.04.2025 р. зменшено розмір застави з 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2024 р. у сумі 908400 грн. на 190 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто до 575320 грн.. Ухвалою від 06.08.2025 р. було вчергове відмовлено з зменшенні вказаного розміру застави. І на цей час суд не вбачає теж підстав для зменшення розміру застави виходячи зі слідуючого.

За змістом частини 4 статті 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб прибрати у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що на цей час майновий стан обвинуваченої та членів її сім`ї, які можуть внести заставу не погіршився порівняно зі станом на 24.04.2025 р., 06.08.2025 р. і суд доходить висновку про неможливість задоволення клопотання обвинуваченої, її захисника стосовно зменшення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовільнити.

У клопотанні обвинуваченої ОСОБА_4 , підтриманому її захисником про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та зменшення розміру застави відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 11.10.2025 р..

Залишити суму застави у 190 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом 01.01.2024 р. у розмірі 575320 грн. 00 коп., визначену ухвалою від 24.04.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою з дня вручення її копії.

Суддя: