Справа№751/4737/25
Провадження №1-кс/751/1294/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначенням розміру застави.

В обґрунтування даного клопотання зазначив, що у кримінальному провадженні №0000389 від 31.03.2025 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України. Підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацію майна, у ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра обґрунтована та підтверджується зібраними доказами, а також існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Інші запобіжні заходити не здатні забезпечити виконання підозрюваним обов`язків та запобігти встановленим ризикам. Також просили не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням насильства.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували щодо клопотання, оскільки підозра є необґрунтованою та не підтверджується доказами. Захисник зазначив, що вказані в клопотанні ризики недоведені та являють собою припущення сторони обвинувачення. ОСОБА_6 безпосередньо не вчиняв дій, що являють собою насильство, і вчинення таких дій інкримінується іншій особі. А крім того зазначив, що стороною обвинувачення дії підозрюваного помилково кваліфікуються як ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки в дійсності предметом діянь ймовірно виступали грошові кошти, які перебувають у власності підозрюваних внаслідок укладення угод із криптовалютою, а отже навіть у разі доведення фактів вчинення певних протиправних дій, такі дії можуть бути кваліфіковані лише за ст. 355 КК України «Примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань». Акцентував увагу також і на позитивній характеристиці підозрюваного з місця навчання, а також і на тому, що ризики, зазначені у клопотанні, є неаргументованими та абстрактними, а підозрюваний має постійне місце проживання, де мешкає разом зі своєю дівчиною на підставі договору оренди, що дає можливість застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Також у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , яка повідомила слідчому судді, що дійсно винаймає на підставі договору оренди житлове приміщення у м. Чернігові, в якому підозрюваний мешкає разом із нею, та не заперечує того, щоби він в подальшому мешкав разом із нею у разі застосування до нього запобіжного заходу у видід домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000389 від 31.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

27.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, а саме: у незаконному викраденні потерпілого ОСОБА_8 , що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, а також у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Також 27.05.2025 о 06 год. 57 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, та підозра підтверджується зібраними у справі доказами, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, а саме: протоколом допиту потерпілого, протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, протоколами допитів свідків, схемами рухів та маршрутами рухів автомобілів, протоколом додаткового допиту потерпілого, висновком експерта, протоколом огляду речей та документів, протоколами результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтроль особи, протоколами обшуків, протоколом огляду.

Підозрюваним та його захисником у ході дослідження матеріалів клопотання в судовому засіданні не було наведено аргументів, які би ставили під сумнів обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя зауважує, що в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом оцінюється ступінь обґрунтованості підозри виключно для даної стадії кримінального провадження та виключно в аспекті наявності підстав для застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не вирішує питання про винуватість або невинуватість особи. Згідно з положеннями статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно доводів підозрюваного та захисника про необґрунтованість підозри слідчий суддя зазначає наступне. На даному етапі оцінці підлягає встановленню, чи є підозра обґрунтованою та розумною. Так, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Крім того, посилання захисника на те, що грошові кошти, які могли бути предметом діянь у межах даного кримінального провадження, ймовірно належать підозрюваним у зв`язку із вчиненням угод із криптовалютою слідчий суддя, на даній стадії, розцінює як непереконливі з огляду на наступне. Криптовалюта, попри неповну визначеність її статусу в національному законодавстві України, не належить до заборонених законом предметів обігу. А отже, жодна особа не позбавлена права укладати від свого імені цивільно-правові договори щодо обігу криптовалюти та використовувати свій легальний банківський рахунок для розрахунків за таку криптовалюту. У світлі таких обставин слідчий суддя знаходить непереконливими аргументи захисту на предмет того, що залучення підставних осіб (т.з. «дропів») було зумовлено саме обігом належної підозрюваним криптовалюти. Утім, такий висновок слідчого судді не є преюдиційним та не перешкоджає перевірці цих обставин органом досудового розслідування у ході кримінального провадження, однак ці посилання захисту на дій стадії не мають такої ваги, яка би ставила під сумнів обґрунтованість підозри.

Відтак наявні в матеріалах клопотання докази, зокрема отримані за результатами негласних слідчих (розшукових) дій відомості, є достатніми для висновку, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає вірогідною причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, що є достатнім для застосування щодо нього запобіжного заходу.

У ході судового розгляду клопотання стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи можливість призначення реального покарання у разі визнання винним, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- перебуваючи на волі, підозрюваний матиме можливість впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні з метою спонукання до відмови від дачі показів чи зміни раніше наданих показів; при цьому слідчим суддею враховується, що згідно з матеріалами клопотання підозрюваний здійснював психологічне та фізичне насильство щодо потерпілого ОСОБА_8 та має відомості щодо осіб свідків у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим існує високий рівень імовірності впливу на них;

- ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки інкриміновані обставини кримінального правопорушення свідчать про спланованість та систематичність дій щодо його вчинення, і суспільно небезпечна поведінка в даному випадку носила триваючий характер, що зумовлює ризик повторного вчинення аналогічного або інших кримінальних правопорушень. Крім того, станом на час розгляду клопотання слідчому судді стороною захисту не було надано відомостей про наявність постійного джерела доходів та їх обсяг.

Щодо посилань сторони захисту на відсутність ризиків, слідчий суддя доходить висновку про відхилення таких аргументів з огляду на те, що станом на даний момент досудове розслідування не закінчено, повний обсяг слідчих дій не проведено, а ризики переховування, незаконного впливу та продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень є об`єктивними та не спростовуються наведеними стороною захисту аргументами.

Крім того, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, відсутність протипоказань для утримання під вартою; останній неодружений та неповнолітніх дітей на утриманні не має. Зазначені обставини свідчать про недостатню міцність соціальних зв`язків підозрюваного та додатково підвищують ризики, зокрема ризик переховуватися від органів досудового розслідування або суду, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення чи продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. При цьому, на думку слідчого судді, сам по собі факт спільного проживання ОСОБА_6 зі свідком ОСОБА_7 без оформлення шлюбних відносин не свідчить про дійсну наявність сталих соціальних зв`язків.

Ураховуючи зазначені обставини, а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту не надано даних про наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання зазначеним ризикам та досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про необхідність обрання більш м`якого запобіжного заходу з огляду на обставини кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 . Тому застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на переконання суду, не може запобігти передбаченим статтею 177 КПК України ризикам.

Слідчий суддя відхиляє і аргументи сторони захисту про молодий вік підозрюваного, його позитивну характеристику за місцем навчання та позитивну оцінку співмешканки, з наступних підстав. Щодо молодого віку підозрюваного слідчий суддя зазначає, що у випадку вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із насильством, молодий вік та як наслідок - задовільна фізична форма підозрюваного, за певних обставин потенційно є радше аргументом до наявності ризику вчинення нового кримінального правопорушення чи тиску на потерпілого, однак у будь-якому разі не аргументом щодо відсутності таких ризиків. Щодо позитивної характеристики підозрюваного за місцем навчання слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_6 припинив навчання в даному навчальному закладі 30.06.2023, тобто майже за два роки до дати розгляду даного клопотання, що не може не викликати обґрунтованих сумнівів у релевантності такої характеристики, а характеристика зі слів співмешканки як зацікавленої особи прийнята до уваги бути не може.

Отже, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не визначає розмір застави підозрюваному ОСОБА_6 , оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, вчинене із застосуванням насильства.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення змісту поняття «насильство» або «злочин, вчинений із застосуванням насильства». Відсутнє єдине визначення терміну «насильство» також у Кримінальному кодексі України та інших законодавчих актах України. Позиції науковців щодо змісту даного терміну в аспекті його застосування для кваліфікації кримінальних правопорушень також різняться.

Аналіз наукових позицій дає підстави для висновку про те, що насильство є комплексним поняттям, та в аспекті об`єктивної сторони кримінального правопорушення повинно містити, як мінімум, наступні ознаки: а) злочинне посягання завдає шкоди життю або здоров`ю (фізичному або психічному) особи; б) діяння вчиняється із застосуванням фізичної чи моральної переваги над потерпілою особою або із застосуванням владних повноважень щодо потерпілої особи; в) діяння передбачає подолання волі потерпілої особи до опору наслідкам такого діяння.

Повертаючись до обставин інкримінованих в межах даного кримінального провадження кримінальних правопорушень, слід відзначити, що безпосереднім об`єктом посягання виступала воля, честь та гідність особи (ч. 2 ст. 146 КК України) та факультативним об`єктом кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України виступало здоров`я особи, а також з огляду на характер чинених кримінальних правопорушень, які вчинялися із використанням фізичної та психологічної переваги над потерпілим, інкриміновані підозрюваному у межах даного кримінального провадження діяння є такими, що вчинені із застосуванням насильства. При цьому форма співучасті не змінює таку характеристику кримінальних правопорушень, як вчинення їх із застосуванням насильства, а тому посилання захисника на те, що безпосередньо ОСОБА_6 не наносив тілесних ушкоджень потерпілому слідчий суддя до уваги не бере. Крім того, виходячи із інкримінованих на даній стадії обставин у кримінальному провадженні, після припинення протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_6 до правоохоронних органів із повідомленням про кримінальне правопорушення не звернувся, що дає підстави для обґрунтованого сумніву (на даній стадії) у істинності тверджень захисника про те, що застосування насильства щодо потерпілого не охоплювалося умислом саме ОСОБА_6 .

Щодо наявності ризиків, які виправдовують тяжкість такого запобіжного заходу, слідчий суддя також зауважує, що ризик впливу на потерпілого у межах даного кримінального провадження ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, які із достатньою для даної стадії провадження ймовірністю свідчать про те, що тиск на потерпілого та членів його сім`ї вже фактично мав місце.

При цьому слідчий суддя зауважує, що запобіжний захід у подальшому може бути змінений на більш м`який з огляду на динаміку зміни ризиків та процесуальну поведінку підозрюваного. Однак станом на даний момент та в аспекті обставин кримінального провадження, а також з урахуванням того, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України мають високу ймовірність практичної реалізації саме у період часу після повідомлення особі про підозру, даний запобіжний захід у виді тримання під вартою без альтернативи визначення застави, є обґрунтованим.

Керуючись статтями ст.ст. 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196-198, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олешня Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з часу фактичного затримання о 06 годині 57 хвилини 27 травня 2025 року до 25 липня 2025 року включно, з утриманням в Державній установі «Чернігівській слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 02.06.2025 о 14.30 год.

Слідчий cуддя ОСОБА_1