Справа № 127/4361/25
Провадження № 1-кп/127/153/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0001389 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Трибусівка Піщанського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою загальною освітою, неодруженого, працюючого водієм в ТОВ «Наш хліб», раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 08 серпня 2024 року, близько 15 години 24 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW», моделі «5201», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Хмельницьке шосе, у м. Вінниці, зі сторони вулиці Героїв Поліції, в напрямку вулиці Трамвайної, в районі регульованого перехрестя з вулицею Данила Галицького, зі швидкістю 110,9-120,1 км/год (чим перевищив максимально дозволену швидкість в населеному пункті), не врахувавши дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати керований ним транспортний засіб, не обрав безпечну швидкість, в момент об?єктивної появи в полі його зору автомобіля марки «Daihatsu», моделі «Sirion», держаний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по вулиці Хмельницьке шосе, в зустрічному напрямку і виконувала маневр лівого повороту на вулицю Данила Галицького, внаслідок чого, з необережності, допустив зіткнення із вказаним автомобілем. Після первинного контакту транспортних засобів, автомобіль марки «Dalhatsu», моделі «Sirion», здійснив неконтрольований виїзд за межі проїзної частини, на правий тротуар, де відбувся наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебували в нерухомому стані.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди:

- пішохід ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого уламкового перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, садно лівої гомілки, забій садно правого ліктьового суглобу», які, відповідно до п.2.2.1 «В» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995р.», належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

- водій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №654/750/113-К від 29.11.2024, отримала тілесні ушкодження вигляді: «синців на правій щоці, на передній черевній стінці, на передній поверхні грудної клітки зліва, в поперековій ділянці справа, на правому плечі, на правому передпліччі, на правому та лівому стегнах, в ділянці правої сідниці, синця з набряком м?яких тканин та садна на тильній поверхні правої кисті, синців та садна на лівому плечі, на лівому передпліччі; Згідно з записам в «Медичній карті стаціонарного хворого» №19689 з КНП «ВОКЛ ім. Пирогова ВОР», ОСОБА_6 знаходилась на стаціонарному лікування з діагнозом: «ІІІ вагітність 31 тиждень. ІІІ передчасні індуковані пологи в 31 тиждень. Антенатальна загибель плоду на тлі передчасного відшарування нормально розташованої плаценти. Закрита тупа травма живота. Закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку. Забій шийного та попереково-крижового відділів хребта. Забій ділянки лівого плеча та лівого стегна. Пошкодження розгинача 3-го пальця правої кисті. Забій лівого кульшового суглобу. Забійна рана правої кисті». Вказана закрита тупа травма живота у ОСОБА_6 не являлась небезпечною для життя в момент заподіяння, але стала причиною переривання вагітності на терміні 31 тиждень з приводу передчасного відшарування плаценти та антенатальної загибелі плоду, тому вказані ушкодження стоять у причинному зв?язку з перериванням вагітності у ОСОБА_6 та належать до тяжких тілесних ушкоджень, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року; Відповідно до висновку судово-медично ного експерта №947 від 12.09.2024: «Загибель плода від гр. ОСОБА_6 настала внаслідок антенатальної асфіксії на фоні дуже малої маси тіла, передчасного відшарування нормально розташованої плаценти та стану після дорожньо-транспортної пригоди».

Крім того, за результатом проведеного досудового розслідування, відповідно до висновку комплексної інженерно-транспортної та фототехнічної експертизи, встановлено:

- «швидкість руху автомобіля марки «BMW» моделі «520l», яка відповідає довжині видимих та зафіксованих слідів при проведені огляду місця події від 09.08.2024, становила більше 98.1... 102.5 км/год»;

- «виходячи з даних файлу з відеозаписом швидкість руху автомобіля марки «BMW» моделі «S20I», становила 110.9...120.1 км/год»;

??- «в заданій дорожній ситуації, уникнення зіткнення з автомобілем марки «BMW» моделі «520», не залежало від односторонніх дій водія автомобіля «Daihatsu» моделі «Sirion» - ОСОБА_11 »;

- «в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «BMW» моделі «520I» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв?язку з виникненням полії даної дорожньо-транспортної пригоди».

Враховуючи вищевикладене, в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв?язку із виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 12.4 ПДР України - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год».

Таким чином, порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв?язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Суду повідомив, що їхав на своєму транспортному засобі в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе в сторону Барського шосе, рухався зі швидкістю 110-120 км/год, тому не помітив потерпілу та не встиг зреагувати, внаслідок чого здійснив зіткнення з її транспортним засобом. Також зазначив, що про вчинене щиро шкодує. Завдану потерпілим шкоду відшкодував в повному обсязі. Просив суд його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що стояла з донькою на тротуарі. Вона стояла спиною до дороги, коли почула як донька почала кричати, після чого повернулась та побачила як на них їде машина на великій швидкості. Після чого відчула сильний удар. Вона лежала на землі, коли приїхала швидка допомога. Всі інші деталі їй стали відомі згодом, а саме, що доньку відвезли в одну лікарню, її в іншу. В доньки закрита черепно-мозкова травма, струс мозку та синці. Зазначила, що шкода їм відшкодована, претензій не має, просила суд не позбавляти обвинуваченого волі та права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що рухалась на своєму транспортному засобі по вулиці Хмельницьке шосе у м. Вінниця, дотримуючись вимог ПДР. Під час виконання маневру повороту ліворуч пропустила усі автомобілі та переконавшись, що нікого не має, розпочала здійснення маневру. Однак раптово відчула сильний удар, після якого нічого не пам`ятає. Зазначила, що шкода їй відшкодована, претензій до обвинуваченого не має, просила суд не позбавляти його волі, щодо позбавлення права керування транспортними засобами, поклалась на розсуд суду.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, позицію потерпілих та їх представників, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступні обставини.

Зокрема, позицію потерпілих, які просили не позбавляти обвинуваченого волі, зважаючи на його ставлення до вчиненого, молодий вік та відшкодування завданої шкоди, відношення ОСОБА_4 до вчиненого (визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості та обставини вчинення кримінального правопорушення (ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих, а саме: тілесні ушкодження середньою тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження); особу обвинуваченого (раніше несудимий, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Добровільне відшкодування завданого збитку полягає в тому, що ОСОБА_4 повністю відшкодував потерпілим всю заявлену суму шкоди.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховано те, що хоча й злочин, який ставиться в вину останньому, відноситься до тяжких, проте вчинений він з необережності. Також судом проаналізовано поведінку обвинуваченого, а саме: визнання ним вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Відтак, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та потерпілих, які вважають, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк в межах санкції статті, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив грубе порушення ПДР України, що перебуває в причинному зв?язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме вдвічі перевищив дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, тому приходить до висновку про необхідність позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого на максимальний термін визначений санкцією статті.

Також, ОСОБА_4 у строк покарання підлягає зарахуванню період його тримання під вартою під час досудового розслідування, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 17.12.2024 по 18.12.2024 включно.

З метою забезпечення виконання вироку запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді застави, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2024 по справі № 127/40956/24, до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з одночасним визначенням розміру застави у вигляді 60 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень. 18.12.2024 ОСОБА_12 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області було внесено заставу за ОСОБА_4 в сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 182 КПК України, питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу.

В ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_12 , якою було внесено заставу за ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою, в якій просила внесену нею заставу перерахувати на благодійний фонд БО Фонд «Сергія Притули».

На підставі викладеного, суд позитивно оцінює проявлену громадську позицію обвинуваченого та заставодавця, а також приймає до уваги подану заяву та приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді застави, після набрання вироком законної сили підлягає скасуванню, а внесений розмір застави буде перераховано на рахунок благодійного фонду БО Фонд «Сергія Притули», після набрання вироком законної сили.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: №СЕ-19/102-24/16421-ІТ від 26.09.2024 в сумі 2785,65 грн, №СЕ-19/102-24/16405-ІТ від 26.09.2024 в сумі 2785,65 грн, №КСЕ-19/102-24/19758 від 25.10.2024 в сумі 4775,40 грн, на загальну суму 10 346 (десять тисяч триста сорок шість) грн 70 коп., оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 286 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 17.12.2024 по 18.12.2024 включно.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками, після набрання вироком законної сили скасувати.

Внесені кошти в якості застави в сумі 60 560 грн., після набрання вироку законної сили перерахувати на благодійний фонд БО Фонд «Сергія Притули» за наступними реквізитами: БО Фонд Сергія Притули, Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , Рахунок UA6707459, Призначення платежу: Благодійний безповоротний внесок на допомогу ЗСУ на придбання автомобільного обладнання та його комплектуючих.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 10 346 (десять тисяч триста сорок шість) грн 70 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2024 по справі №127/26611/24 на майно, а саме: транспортний засіб марки «BMW 520I», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та транспортний засіб марки «Daihatsu Sirion», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Речові докази по кримінальному провадженню № 0001389, а саме:

- транспортний засіб марки «BMW 520I», реєстраційний номер НОМЕР_5 після набрання вироком законної сили повернути власнику;

- транспортний засіб марки «Daihatsu Sirion», реєстраційний номер НОМЕР_3 - після набрання вироком законної сили повернути власнику;

- лазерний DVD-R диск сірого кольору марки «Verbatim», на якому зафіксована подія ДТП від 09.08.2024 на перехресті вул. Хмельницьке шосе Д.Галицького, у м. Вінниця - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- лазерний DVD-R диск сірого кольору марки «Verbatim», на якому зафіксовано рух автомобіля «BMW 520I» до події ДТП від 09.08.2024 по вул. Хмельницьке шосе, у м. Вінниця - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: