печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії щодо повернення майна,-

ВСТАНОВИВ:

адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою, в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, про зобов`язання посадових осіб ГСУ НП України вчинити дії щодо повернення майна. В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що в рамках кримінального провадження №0001605, 17.02.2025 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено майно, яке, на думку заявника, підлягають поверненню власнику.

Адвокат в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність та зазначив, що скаргу підтримує в повному обсязі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, подав письмові заперечення на скаргу відповідно до яких просив відмовити в задоволенні скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а слідчий подав заяву про розгляд скаргу у його відсутність, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їх участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши думку адвоката та особи, що подала скаргу приходжу до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001605 від 01.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

17.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 у справі №757/5704/25-к, в рамках кримінального провадження №0001605 від 01.08.2024, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами обшуку було вилучено печатки, документи, ноутбуки та зброю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Вказаними положеннями ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч.6 ст.173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

14.03.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/10063/25-к накладено арешт на майно, яке було вилучено 17.02.2025, в рамках кримінального провадження №0001605 від 01.08.2024, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами обшуку було вилучено печатки, документи, ноутбуки та зброю.

Таким чином, вилучені під час обшуку речі та предмети, не є тимчасово вилученим майном і на них не розповсюджуються вимоги ст.ст. 168-169 КПК України щодо порядку його вилучення та повернення.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що вищезазначені речі можуть містити відомості, що мають значення для обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Не вбачаючи підстав для задоволення скарги, керуючись ст. ст. 168-171, 173, 236, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії щодо повернення майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1