ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/212/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/212/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11.10.2025.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, про відмову у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилається на те, що виклад обставин кримінального правопорушення, зазначених у повідомленні про підозру стосовно ОСОБА_7 , не підтверджується доказами, доданими до клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вказує на те, що із протоколів допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що вони не були очевидцями заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , а інформація про вилучення ножа, його огляд чи дослідження взагалі відсутня в матеріалах клопотання.

Зазначає що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого слідчий визначив самостійно, без проведення судово-медичного дослідження знаряддя злочину чи самого потерпілого посилаючись на те що у довідці оперативного чергового штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано про «кишеньковий ніж», що не узгоджується з іншими матеріалами провадження.

Посилається на те, що дії ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, оскільки в матеріалах відсутні ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя чи такого, що відповідає іншим критеріям цієї статті; зазначена у підозрі ознака «небезпечне в момент заподіяння» не підтверджена належними доказами.

Вважає, що висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зроблено без всебічного, повного й неупередженого дослідження доказів, чим порушено вимоги ст.94 КПК України.

Обґрунтовує вимоги тим, що у клопотанні слідчого не наведено реальних доказів можливості переховування ОСОБА_7 чи впливу на свідків, а слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано проходження лікування її підзахисним після тяжкого поранення та його участь у бойових діях як військовослужбовця за контрактом, що свідчить про наявність у нього позитивних соціальних зв`язків і ставлення на шлях виправлення. Вважає що слідчим суддею безпідставно не розглянуто застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо її підзахисного.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001419 від 11.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зокрема, умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

12.08.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, які долучено до клопотання, зокрема: протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.08.2025; протоколі огляду місця події від 10.08.2025; протоколі допиту потерпілого від 11.08.2025; листі КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 01-3/2265 від 11.08.2025; протоколі допиту свідків від 11.08.2025 ; письмових поясненнях ОСОБА_7 від 10.08.2025; протоколі огляду предмету від 11.08.2025; протоколі огляду відеозапису від 11.08.2025; довідці про кримінальне правопорушення у Збройних Силах України.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Твердження захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчим суддею правильно визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено тим, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення за яке передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Крім цього, під час постановлення ухвали слідчий суддя врахував що підозрюваний зареєстрований та проживає в м. Харкові, постійного та визначеного місця проживання в м. Тернополі не має, що вказує на реальну можливість останнього переховуватись від органів досудового розслідування та суду, покинувши м. Тернопіль; існування ризику того, що ОСОБА_7 може незаконного впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом, також врахував, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань, ОСОБА_7 може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб, так само з метою зміни потерпілим своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на потерпілого у незаконний спосіб, при цьому, враховано ті обставини, що підозрюваний обізнаний про особу свідків та потерпілого, з останнім перебуває у дружніх відносинах; враховано те, що ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимим за вчинення різного роду кримінальних правопорушень, після призначення покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років згідно з вироком від 05.02.2025 підозрюваний уклав контракт з метою проходження військової служби замість відбуття вказаного покарання, проте на шлях виправлення підозрюваний не став та надалі продовжує вчиняти нові злочини, зокрема підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення, вказане свідчить про схильність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень та стійкість його протиправної поведінки, тому прийшов до висновку, що останній, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, слідчий суддя вірно врахувала обставини, визначені ст. 178 КПК України, і відповідно до наданих доказів прийняла до уваги те, що підозрюваний є військовослужбовцем та має постійне місце проживання, однак є неодруженим, раніше судимим та міцність його соціальних зв`язків є слабкою.

Також слідчий суддя з урахуванням особи підозрюваного, наявних ризиків, обставин вчинення кримінального правопорушення, вірно не визначила розмір застави, оскільки відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом. При цьому колегія суддів виходить з того що ОСОБА_7 підозрюється у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи апелянта про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування, колегія суддів їх необгрунтованими з огляду на те що підозрюваний не має постійного місця проживання у м. Тернополі, зареєстрований у м. Харкові, усвідомлює тяжкість інкримінованого злочину та безальтернативність покарання у виді позбавлення волі, що створює реальну можливість ухилення від органів слідства й суду. Такий підхід узгоджується з позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні «Ілійков проти Болгарії», де суворість можливого покарання визнається суттєвим фактором при оцінці ризику переховування.

Оцінюючи посилання апелянта на відсутність ризику впливу на потерпілого чи свідків, колегія суддів зазначає, що недокументування такого впливу на момент розгляду клопотання не виключає його можливості у подальшому. Характер вчиненого кримінального правопорушення нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння свідчить про можливість тиску на потерпілого з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілого є актуальним і не може бути усунутий жодним із пом`якшуючих запобіжних заходів.

Перевіряючи доводи апелянта про відсутність ризику вчинення нового кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчої судді, що підозрюваний є раніше неодноразово судимим, укладав контракт на проходження військової служби для уникнення відбування покарання, проте на шлях виправлення не став і знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що свідчать про стійкість його протиправної поведінки.

Перевіряючи доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій підозрюваного, колегія суддів зазначає, що на стадії досудового розслідування слідча суддя не вирішує питання остаточної правової кваліфікації діяння, а лише встановлює обґрунтованість підозри. З огляду на наявні матеріали, така підозра відповідає вимогам ст. 276 КПК України та містить достатні підстави для застосування тримання під вартою.

Доводи апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею не заслуговують на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки оскільки спрямований проти життя та здоров`я особи та дані про його особу, зокрема наявність судимості, що вказує на його значну небезку для суспільства, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного контролю за поведінкою підозрюваного, зокрема, щодо унеможливлення його контакту з потерпілим, запобігання впливу на свідків або уникнення від подальших слідчих дій, тоді як характер пред`явленої підозри, обставини вчинення злочину свідчать про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про проходження підозрюваним лікування після тяжкого поранення та участь у бойових діях як військовослужбовця за контрактом, що на думку захисника свідчить про наявність у підозрюваного позитивних соціальних зв`язків не виключають ймовірність настання передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а сам факт проходження військової служби не є достатнім стримуючим фактором для забепечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання настанню ризику переховування від слідства та суду.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді