КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року арешт на майно, вилучене 13 травня 2025 року під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_7 , а саме:

- мобільний телефон «Iphone Xr», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (eSim), пароль доступу «607139».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Уважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтується на вимогах процесуального закону та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що власник вилученого мобільного телефону ОСОБА_7 було надано код-доступу до вилученого мобільного телефону, який складається з шести цифр « НОМЕР_6 », тобто фактично, маючи повний доступ до усієї необхідної інформації на мобільному телефоні ОСОБА_7 , слідчий мав змогу здійснити копіювання такої інформації на окремий матеріальний носій та використовувати таку інформацію у подальшому, як докази в рамках кримінального провадження.

Вказує, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали про накладення арешту не було взято до уваги те, що матеріали клопотання про арешт мобільного телефону не містять жодних доказів, які б підтверджували знаходження такого роду інформації (переписок, згадок фізичних осіб, товариств тощо), що зазначена прокурором у клопотанні, на вилученому мобільному телефоні ОСОБА_7 .

Уважає, що враховуючи те, що мобільний телефон був вилучений під час обшуку, який мав місце 13 травня 2025 року, а судове засідання щодо розгляду клопотання про накладення арешту на даний мобільний телефон відбулось 26 червня 2025 року, у органу досудового розслідування було більше одного місяця часу на здійснення усіх необхідних дій з вилученим мобільним телефоном.

Посилається на те, що до завдань експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів не відноситься «копіювання наявної та відновлення видаленої інформації» з наданих на дослідження об`єктів, у тому числі мобільних телефонів.

Таким чином, на переконання представника, для проведення експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів на дослідження експерту необхідно було б надавати як і саму техніку (у даному випадку мобільний телефон), так і інформацію, яка містилась на такому мобільному телефоні на окремому матеріальному носії, та таку інформацію слідчий мав отримати без будь-яких проблем (код доступу було надано) під час проведення огляду мобільного телефону ОСОБА_7 із залученням спеціаліста або без такого.

Уважає, що матеріали клопотання про арешт не містять жодних доказів про реальність призначення такої експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 20 квітня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України, за фактом використання грошових коштів, отриманих від здійснення на території України фінансово-господарської діяльності юридичними особами, підконтрольними Російській Федерації або її громадянам, для фінансування діяльності диверсійно-розвідувальних груп на території України з метою підриву державної безпеки та обороноздатності України.

Досудовим розслідування встановлено, що органом досудового розслідування отримано інформацію про грошові кошти, які могли використовуватися громадянами Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у злочинній діяльності, що полягала у фінансуванні дій, спрямованих на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, а також зміну меж території або державного кордону України, вчинених групою осіб за попередньою змовою.

Зазначені кошти, що перебувають на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» () та належать іноземній юридичній особі «ABH Ukraine Limited» (Республіка Кіпр, реєстраційний номер HE167526), є активами, щодо яких підсанкційні особи можуть прямо або опосередковано (через інших фізичних чи юридичних осіб) здійснювати дії, тотожні за змістом до розпорядження ними.

Рішеннями РНБО від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» застосовано санкції у вигляді блокування активів до: ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та застосовано санкцію у виді блокування активів до ОСОБА_10 .

Рішенням РНБО від 05 липня 2023 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» застосовано санкції у вигляді блокування активів до: компанії «ЕйБіЕйч Холдингз СА», компанії «ЕйБіЕйч Юкрейн Лімітед».

Згідно відповіді оперативного підрозділу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 володіють акціями компанії «ABH Holdings SA», яка володіє 100% акцій компанії «ABH Ukraine Limited» - акціонера компаній, які здійснюють господарську діяльність на території України, зокрема, у сфері страхування. При цьому, компанія «ABH Holdings SA» є акціонером низки російських підприємств, які входять до консорціуму «Альфа Груп», у тому числі АТ «Альфа-Банк», та АТ «Альфа Страхування» до яких рішеннями РНБО застосовано санкції.

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опосередковано через компанію «ABH Holdings S.A.» володіють акціями в українських компаніях, які входять до консорціуму «Альфа-Груп».

Так, компанії «ABH Holdings S.A.» належить 100% акцій компанії «ABH Ukraine Limited» (Кіпр), якій у свою чергу належить 95,2246% ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та 100% частки статутного капіталу ТОВ «Сенс Діджитал», ТОВ «Універсальна лізингова компанія «Альфа», ТОВ «Паритет Фінанс» та ТОВ «Альфа-лізинг Україна».

Отже, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опосередковано володіють акціями компаній, які проводять діяльність на території РФ, яка здійснює збройну агресію проти України, при цьому вказані підсанкційні особи є акціонерами компаній і на території України, які надають важливі для населення України та функціонування бізнесу послуги, зокрема: банківські, зв`язку та страхування.

Міністерством юстиції України 25 вересня 2024 року подано до Вищого антикорупційного суду позовну заяву до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , компанії «Rissa Investments Limited» про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

У справі №991/11063/24 26 вересня 2024 року відкрито провадження, наразі розгляд справи триває. ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» - третя особа, 86,2264% частки статутного капіталу ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», які опосередковано, через компанію «ABH Ukraine Limited», належать ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 заявлено до стягнення в дохід держави.

При цьому, у справі №991/8725/23 за позовом Мін`юсту до ОСОБА_12 постановою Апеляційної палати ВАКС встановлено, що «153. Активи, якими володіє підсанкційна особа станом на момент їх блокування державою, не можуть бути зменшені (у тому числі внаслідок дій чи заходів третіх осіб, тим більше тимчасового характеру), таким чином, щоб це позбавило державу можливості звернути на них стягнення в умовах воєнного стану».

З урахуванням вищевикладеного, кошти, що перебувають/перебували на момент застосування санкцій на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» також підлягають стягненню у дохід держави.

Крім того, кошти ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» перебувають на рахунках, відкритих в АТ «Сенс Банк», як заблоковані кошти громадян РФ та підсанкційних осіб відповідно до Постанови правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18 «Про роботу банківської системи у період запровадження воєнного стану».

Водночас, з метою незаконного обходу санкційних обмежень, недопущення стягнення у дохід держави заблокованих коштів та відновлення контролю над ними шляхом виведення за кордон, представники підконтрольних ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 товариств, вступили у злочинну змову з посадовими особами АТ «Сенс Банк» та організували схему із формування псевдо юридичних підстав для списання коштів із заблокованих рахунків ТОВ «Альфа-Лізинг Україна».

Крім того, за наявною інформацією для реалізації вказаного злочинного наміру, використано ТОВ «Кредитні Ініціативи» (). Директором ТОВ «Кредитні Ініціативи» є ОСОБА_13 , засновником та кінцевим бенефіціарним власником є кіпрська компанія «Chibale Limited» (реєстраційний номер країни походження HE198191). У свою чергу директором вказаної компанії є громадянин Великобританії ОСОБА_14 , який є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Встановлено, що вказана особа є громадянином РФ (мовою оригіналу: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , место рождения: гор. Переславль-Залесский, Ярославской обл., ИНН НОМЕР_12, паспорт НОМЕР_11, выдан 30.10.2008, адрес регистрации: АДРЕСА_2 ).

Також установлено, що представники ТОВ «Кредитні ініціативи» мають тісні зв`язки як із представниками та засновниками групи компаній «Альфа-груп» так із службовими, посадовими особами АТ «Сенс Банк».

Для реалізації злочинного умислу, імовірно з метою фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, представники ТОВ «Кредитні ініціативи» спільно із ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» організували господарський процес про штучне визнання заборгованості останнього перед першим. Так, Рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 910/16151/23) від 14.03.2024 частково задоволено позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» та стягнуто на його користь 157 млн грн. із ТОВ «Альфа-Лізинг Україна».

На примусове виконання рішення у вказаній справі Господарським судом м. Києва 10 травня 2024 року видано відповідний наказ.

У подальшому, 07 серпня 2024 року задоволено заяву ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» про розстрочення виконання судового рішення шляхом встановлення графіку до 28 лютого 2025 року.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що стосовно ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» відкрито 5 виконавчих проваджень, стягувачем за якими є ТОВ «Кредитні ініціативи» (), зокрема чотири з них відкрито протягом серпня-вересня 2024 року: НОМЕР_13 від 22 серпня 2024 року; НОМЕР_14 від 12 вересня 2024 року; НОМЕР_15 від 23 вересня 2024 року; НОМЕР_16 від 26 вересня 2024 року.

На виконання постанов державних виконавців Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального МУ Мін`юсту (м. Київ) () АТ «Сенс банк» (МФО 300346) стягнуло із рахунку ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» ( НОМЕР_7 ) і перерахувало на рахунок виконавчої служби в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» кошти на загальну суму 99 млн грн, у т.ч.: 03 вересня 2024 року - 25,3 млн грн, 16 вересня 2024 року - 24,2 млн грн, 24 вересня 2024 року - 25,3 млн грн, 26 вересня 2024 року - 24,2 млн грн.

У подальшому, вказані кошти (після списання збору виконавчого провадження, 05 вересня 2024 року - 23 млн грн, 17 вересня 2024 року - 22 млн грн, 25 вересня 2024 року - 23 млн грн, 27 вересня 2024 року - 22 млн грн), імовірно за попередньою змовою із службовими, посадовими особами ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи», засновниками групи компаній «Альфа Груп», були перераховані на рахунки ТОВ «Кредитні ініціативи», відкриті в АТ АКБ «Львiв» (МФО 325268, ):

НОМЕР_8 , код валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ,

НОМЕР_9 , код валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ,

НОМЕР_10 , код валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ.

У подальшому, вказані грошові кошти імовірно з метою фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, легалізації їх походження, переоформлено як депозитні вклади ТОВ «Кредитні Ініціативи».

При цьому, за сприянням посадових осіб державної виконавчої служби, надходження постанов про списання коштів з рахунку до АТ «Сенс Банк» сплановано у період, щоб встигнути їх провести до щомісячної (на перше число кожного місяця) подачі звітності до НБУ, після чого такі операції одразу були б виявлені регулятором та заблоковані, а саме у період з 03 вересня 2024 року по 26 вересня 2024 року.

Враховуючи викладене, службові/посадові особи, засновники ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи», всупереч наявним санкційним обмеженням, що розповсюджуються на кошти ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», імовірно вчиняють дії, спрямовані на фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

За результатом проведених слідчих дій установлено, що грошові кошти на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи» імовірно використовуються для здійснення злочинної діяльності, у тому числі фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Згідно відповіді оперативного підрозділу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10 грудня 2024 року встановлено, що за місцем проживання начальника відділу аналізу санкцій АТ «Сенс Банк» ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , можуть зберігатися докази скоєного правопорушення, зокрема: документи, чорнові записи, цифрові носії інформації, у тому числі комп`ютерна техніка, планшети, флеш носії, переносні жорсткі диски, мобільні телефони, на яких містяться вказані документи, переписка щодо злочинної діяльності, у тому числі у встановлених на них месенджерах, а також печатки підприємств задіяних у злочинній схемі, готівкові кошти, одержані внаслідок злочинної діяльності зазначених компаній та осіб тощо.

13 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_3 проведено обшук, під час якого вилучено, зокрема: мобільний телефон «Iphone Xr», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (eSim), в якому містилися переписки, зокрема, у месенджері «Viber», де фігурували прізвища « ОСОБА_16 » та назва підприємства «Альфа-Лізинг Україна».

Вилучене майно постановою слідчого від 13 травня 2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

20 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України, на майно, вилучене 13 травня 2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року арешт на майно, вилучене 13 травня 2025 року під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_7 , а саме:

- мобільний телефон «Iphone Xr», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (eSim), пароль доступу «607139».

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Iphone Xr», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (eSim), вилучений під час проведення обшуку 13 травня 2025 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_3 , яка використовується ОСОБА_7 , з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Окрім того, слідчий суддя врахував, що на теперішній час у кримінальному провадженні призначено судову експертизу комп`ютерної техніки та програмних продуктів, яка потребує дослідження вмісту вилученого мобільного телефону, та проведення такої експертизи можливе лише за умови забезпечення збереження зазначеного майна, що також обґрунтовує необхідність накладення арешту.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи скаржника про те, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали про накладення арешту не було взято до уваги те, що матеріали клопотання про арешт мобільного телефону не містять жодних доказів, які б підтверджували знаходження такого роду інформації (переписок, згадок фізичних осіб, товариств тощо), що зазначена прокурором у клопотанні, на вилученому мобільному телефоні ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, зважаючи на необхідність його дослідження в рамках експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів, при цьому постановою слідчого від 13 травня 2025 року вилучений у ході проведення обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що власником вилученого мобільного телефону ОСОБА_7 було надано код-доступу до вилученого мобільного телефону, який складається з шести цифр « НОМЕР_6 », тобто фактично, маючи повний доступ до усієї необхідної інформації на мобільному телефоні ОСОБА_7 , слідчий мав змогу здійснити копіювання такої інформації на окремий матеріальний носій та використовувати таку інформацію у подальшому, як докази в рамках кримінального провадження; до завдань експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів не відноситься «копіювання наявної та відновлення видаленої інформації» з наданих на дослідження об`єктів, у тому числі мобільних телефонів; для проведення експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів на дослідження експерту необхідно було б надавати як і саму техніку (у даному випадку мобільний телефон), так і інформацію, яка містилась на такому мобільному телефоні на окремому матеріальному носії, та таку інформацію слідчий мав отримати без будь-яких проблем (код доступу було надано) під час проведення огляду мобільного телефону ОСОБА_7 із залученням спеціаліста або без такого; матеріали клопотання про арешт не містять жодних доказів про реальність призначення такої експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів.

Аргументи апелянта про те, що мобільний телефон був вилучений під час обшуку, який мав місце 13 травня 2025 року, а судове засідання щодо розгляду клопотання про накладення арешту на даний мобільний телефон відбулось 26 червня 2025 року, у органу досудового розслідування було більше одного місяця часу на здійснення усіх необхідних дій з вилученим мобільним телефоном, не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4