МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/277/25
Провадження 1-кп/945/491/25
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000173 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козирка Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, утримується в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор",

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000173 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суд про те, що під час досудового розслідування до нього застосовувався психологічний тиск, що стало підставою визнання ним вини та обмовлення себе. Визнавальні покази він надав як підозрюваний та під час проведення слідчого експерименту. Особу, яка здійснювала на нього психологічний тиск він не знає та не може повідомити яку посаду у правоохоронному органі він займав.

Враховуючи повідомлення ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого та прокурор у кримінальному провадженні заявили клопотання про призначення відповідної перевірки правоохоронними органами.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали, долучені до обвинувального акту, суд дійшов такого.

Суд знаходиться на стадії дослідження доказів кримінального провадження.

Згідно із статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із частинами 2, 3 цієї статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

У статті 86 КПК України закріплено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Використана в частині 2 статті 89 КПК України категорія «очевидна недопустимість доказу» є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз статті 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказу поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказу, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно з положеннями КПК України, є безумовною підставою для визнання його недопустимим.

Суд наголошує, що на даний час знаходиться на стадії дослідження доказів кримінального провадження, а рішення про винність або невинність особи суд вирішує в нарадчій кімнаті після закінчення судового розгляду при оцінці усіх наявних доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Статтею 22 КПК України закріплено принципи змагальності, згідно з яким прокурор, підсудний, його захисник чи законний представник, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та їх представники беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою в наданні доказів, їх дослідженні та доведенні переконливості перед судом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих прав.

У статті 8 КПК України вказується, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх поясненнях обвинувачений зазначив, що під час проведення слідчих дій з ним, у тому числі слідчого експерименту, протокол якого долучено прокурором як доказ, на нього здійснювали тиск працівники правоохоронного органу та змусили його зізнатися у вчиненні злочину.

Кримінальний процесуальний закон забороняє під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність (ч. 2 ст. 11 КПК). Докази, отримані внаслідок таких дій, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК є недопустимими. Повідомлення про незаконні методи досудового розслідування працівниками правоохоронних органів мають бути предметом перевірки судами.

Статтею 373 КК України передбачено кримінальну відповідальність за примушування давати показання при допиті шляхом незаконних дій з боку особи, яка проводить дізнання або досудове слідство.

За таких обставин, доводи обвинуваченого про змушення його взяти на себе провину за вбивство внаслідок застосування незаконних методів досудового розслідування, суд не може ні підтвердити, ні спростувати.

Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме - застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності забезпечення судами належної перевірки заяв про застосування недозволених методів шляхом ініціювання здійснення офіційного розслідування уповноваженим органом (зокрема, постанови від 13.04.21 у справі № 752/6631/18-к, від 04.11.2021у справі № 1-14/2005).

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, перевірка доводів обвинуваченого щодо незаконних методів ведення слідства має суттєве значення і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Разом з тим, слід зазначити, що слідчий, прокурор здійснюють свої повноваження відповідно до вимог КПК, починаючи з моменту надходження інформації про кримінальне правопорушення до правоохоронного органу, що фактично є передумовою для початку досудового розслідування.

Так, стаття 214 КПК України зобов`язує слідчий орган невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийняті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Наведені в поясненнях обвинуваченого обставини підлягають перевірці, які за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування, у зв`язку із чим, слід ретельно перевірити наведені стороною захисту доводи стосовно застосування до ОСОБА_5 співробітниками ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області неправомірних дій, викладених у поясненнях ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 11, 22, 214, 350, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві провести перевірку пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства співробітниками ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, за наслідками якої прийняти відповідне процесуальне рішення.

Копію матеріалів перевірки та прийнятого процесуального рішення направити до Миколаївського районного суду Миколаївської області у розумні строки.

Копію цієї ухвали направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві для виконання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6

05.06.2025