ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, розлученого, який проходить військову службу на посаді водія радіотелефоніста 1 стрілецького взводу, взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за місцем дислокації військової частини, не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 рокуОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України замінено основне покарання у виді позбавлення віолі строком на 2 роки на 2 роки службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_11 строк його перебування під вартою з 23.07.2023 року до 25.07.2023 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, судової автотехнічної експертизи, 4.302 гривень (т. 2 а.п. 4, 9)

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150.000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позовну заяву представника потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 7.500,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250.000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Як встановлено судом, ОСОБА_11 23 липня 2023 року приблизно о 18.15 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові 1,52 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині автодороги по вул. Дачній в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, де поблизу буд. № 79-Б, водій ОСОБА_11 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, на заокругленні проїзної частини праворуч за напрямком його руху, відволікся від керування та змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з велосипедом, що рухався у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому в якості пасажира перебував малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Своїми діями водій автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.: «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 10.1.: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої лопатки зі зміщенням, відносяться до середнього ступеня тяжкості, оскільки зростання кісткової тканини у місті перелому відбувається більше як 21 день, малолітньому ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому діафізів кісток лівої гомілки (великогомілкової та малогомілкової) зі зміщенням уламків, у своїй сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості, оскільки зростання кісткової тканини у місці перелому відбувається у термін більше як 21 день, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник потерпілих в своїй апеляційній скарзі просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року за ч. 1 ст. 286-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 22738 гривень, моральної шкоди 5076416 гривень та представника потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди 7500 гривень, моральної шкоди у сумі 923268 гривень задовольнити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції занадто лояльно поставився до особи обвинуваченого, обрав занадто м`яку міру основного покарання та в частині реалізації права на отримання компенсації потерпілій стороні задовольнив лише частково цивільні позови потерпілої та представника потерпілого.

Суд хибно сприйняв думку, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину. За наявних обставин органом досудового розслідування були зібрані докази без участі обвинуваченого.

Також поза увагою суду залишилась і суспільна небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яка полягає в тому, що у обвинуваченого виникла думка вседозволеності так як він є військовослужбовцем, завдана шкода не одному потерпілому, а двом і в тому числі малолітній дитині, заподіюється шкода їх здоров`ю.

В самому вироку недостатньо обґрунтоване застосування саме міри покарання у виді 2 років позбавлення волі, а у подальшому при застосуванні ч. 1 ст. 58 КК України змінено 2 роки позбавлення волі на 2 роки службового обмеження.

Також на думку потерпілої сторони суд не в повній мірі надав оцінку цивільним позовам потерпілих, а також не врахував в повній мірі експертні висновки №2023/09/21 від 21.09.2023 року та №2023/09/22 від 22.09.2023, щодо завдання моральної шкоди потерпілим. Експерт-психолог ОСОБА_14 проводив тестування психологічного стану потерпілих та за результатами досліджень виявив наявність завданих психологічних травм потерпілим у результаті спричинення обвинуваченим ДТП та насамперед турбуванням батьків за подальше одужання їх малолітнього сина. Тому дані висновки можливо суду розглядати як джерело доказу завдання потерпілим моральної шкоди, що не було зроблено судом першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник потерпілих і потерпілий свою апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих заперечували, просили залишити її без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги представника потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_11 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, злочин вчинив вперше, за місцем проходження служби характеризується задовільно, є учасником бойових дій, має багато поранень та захворювання, які напряму пов`язані з пораненнями, на теперішній час є діючим військовослужбовцем на посаді стрільця, приніс свої вибачення потерпілим в судовому засіданні.

Врахував і конкретні обставини справи, а саме, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання в даному кримінальному провадженні відсутні.

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, суд першої інстанції призначив ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замінив основне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 2 роки на 2 роки службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог представника потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Колегія суддів не погоджується з доводом представника потерпілого, про те що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку цивільним позовам потерпілих щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди, та не врахував експертні висновки щодо завдання моральної шкоди потерпілим, з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення. Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини, зазначені у вказаних нормах та виходячи з принципу розумності та справедливості частково задовольнив вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150.000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 7.500,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250.000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо часткового задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки відповідно до наданих чеків на придбання ліків потерпіла витратила 5.238,00 гривень та відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23.09.2023 року вартість робіт становить 7.500,00 гривень. Вартість пошкодженого велосипеда марки «GIANT» вартістю 10.000,00 гривень позивачем не доведена.

Щодо моральної шкоди, то сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з тим, що потерпілому ОСОБА_9 дійсно була завдана моральна шкода у зв`язку отриманням тілесних ушкоджень його малолітнього сина, через те він дуже хвилюється за його здоров`я, яка дуже страждає як фізично так і психологічно.

Однак погодитись з висновком експерта № 2023/09/22 від 22.09.2023 року колегія суддів не може, оскільки фахівець у галузі психології, юриспруденції та математики ОСОБА_14 не додав до вказаного висновку сертифікат експерта за експертною спеціальністю затвердженого Міністерством юстиції України, при надані такого висновку не був попереджений про кримінальну відповідальність та оскільки ця сумма значно завищена.

Верховний Суд у справах № 202/1722/19-ц, 346/5428/17 наголосив на тому, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Тому колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що зазначений висновок не може ніяким чином вплинути на рішення суду в цьому питанні. Тому, позовна заява в цій частині задоволена частково.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання та вирішення питання в частині цивільних позовів є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для скасування судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 414 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4