УХВАЛА

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 348/234/24

провадження № 51-3587ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК), даний перелік є вичерпним.

Верховний Суд звертає увагу, що, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не бере до уваги, що згідно зі статтями 433, 438 КПК ці питання не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім цього, у касаційній скарзі ОСОБА_4 , оскаржуючи судові рішення, не конкретизує, яким чином допущені порушення могли вплинути на законність прийнятих рішень, оскільки згідно з ч. 1 ст. 412 КПК такими є лише порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, зазначаючи про допущені порушення судом апеляційної інстанції, не вказує, які його доводи не відображенні у рішенні, на які з них не надана відповідь, які обставини ним не були враховані та як вони впливають на законність прийнятого рішення.

Також скаржник посилаючись на можливість застосування до нього положень ст. 69 Кримінального кодексу України, не наводить обставин передбачених цією статтею, які б слугували підставами для її застосування.

Вказуючи про своє право на отримання соціальної допомоги не деталізує, чим саме це передбачено та чим підтверджується.

Зазначаючи про неврахування наданих стороною захисту доказів не конкретизує яких саме та як вони могли вплинути на законність прийнятих рішень.

Посилаючись на те, що висновки суду суперечать матеріалам справи та не узгоджуються з ними, касатор не обґрунтовує в чому саме це проявилось.

Стверджуючи, що докази були копіями документів, а не оригіналами та що деяким доказам взагалі не надано оцінки, не конкретизує, що це за докази і як вони вплинули на законність прийнятих рішень.

Крім того, скаржник не обґрунтував, коли він заявляв клопотання про допит свідка, хто йому відмовив, якими даними володіє свідок та як вони могли вплинути на законність і обґрунтованість судових рішень.

Наголошуючи про порушення порядку дослідження доказів, касатор не конкретизує в чому саме це полягало.

Також ОСОБА_4 не наводить підстав для беззаперечного скасування вироку місцевого суду згідно вимог ст. 415 КПК.

Крім того, у касаційній скарзі містяться протиріччя, так у вступній частині засуджений зазначає, що оскаржує лише ухвалу апеляційного суду, а в мотивувальній та прохальній частинах просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду.

Також, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Всупереч цим положенням скаржник взагалі не надав судових рішень.

У зв`язку із вищевикладеним за наявності підстав, засудженому потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року щодо нього залишити без руху та надати скаржнику 10 днів для усунення виявлених недоліків - з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3