Справа № 214/4857/22
У Х В А Л А

26 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Покровського районного суду міста Кривого Рогу у складі: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000168 від 26.05.2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження № 0000168 від 26.05.2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28 червня 2025 року, альтернативний запобіжний захід у виді застави визначено зменшено до 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений, якого підтримав захисник, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу. Зазначив, що те, що він перебуває досі під вартою є наслідком непомірного розміру застави. Також у своєму клопотанні посилається на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та необхідність зменшення розміру застави з огляду на тривалість дії запобіжного заходу та кримінального провадження, відсутність нових обставин, які б зумовлювали існування/збільшення ризиків, належну процесуальну поведінку та свій майновий стан.

Звернув увагу, що кошти, які в нього дійсно були, він витратив на благодійну допомогу мешканцям міста Херсон з початком повномасштабного вторгнення рф, що підтверджується листом, який наявний у захисника.

Прокурор заперечував щодо зміни запобіжного заходу, звернув увагу, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та під час обрання та продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому судом було встановлено ризики, які на цей час не зникли та продовжують існувати.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з доводами, що викладені в заявленому обвинуваченим клопотанні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За приписами ст. ст. 200, 201 КПК України, відповідно до яких зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більше або менше суворий. Водночас, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Отже, для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, перестали існувати або ж їх вага суттєво зменшилась.

Порівнюючи обставини станом на зараз та ті, що були станом на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу очевидно, що залишається фактор тяжкості кримінального правопорушення і суворості покарання за нього, з урахуванням особливої тяжкості такого злочину. До такого висновку суд доходить з огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04): «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».

Суд звертає увагу, що під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу та, відповідно не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення суду. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих стороною відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання.

Так, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого у співпраці з окупаційною владою рф та її представниками, які можуть сприяти обвинуваченому у втечі та незаконному перетині кордону.

Зміст клопотання обвинуваченого зводиться до прохання зменшити розмір застави, визначений йому у цьому кримінальному провадженні, з огляду на його непропорційність та те, що він не співвідноситься з ризиками.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК України).

Суд враховує, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинувачених, інших даних про їх особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02 травня 2025 року включно. На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України визначено ОСОБА_6 розмір застави у межах 3000 (трьох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 9 084 000 (дев`ять мільйонів вісімдесят чотири тисячі) гривень.

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 квітня 2025 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28 червня 2025 року включно. Зменшено розмір застави до 2000 (двох тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч) гривунь.

Існування в кримінальному провадженні передбачених ст. 177 КПК України ризиків були встановлені судом, в тому числі і апеляційним, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначенням розміру застави.

Разом з тим, стороною захисту не наведено суду таких обставин, які не були відомі та враховані при попередньому вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, а тому зазначені у клопотанні доводи не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Водночас при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, в тому числі і продовження додаткових обов`язків, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу таких рішень суду.

У цьому контексті Суд звертає увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Європейський суд з прав людини відзначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, №52854/39 від 24.07.2003).

За відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який попередньо уже висловив власну позицію щодо тих самих вимог і доводів, суперечить принципу юридичної визначеності.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені стороною захисту доводи не є новими та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки у більшій мірі зводяться до оцінки обґрунтованості обвинувачення, незгодою із мотивуванням ухвали про продовження запобіжного заходу. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що стороною захисту суду не було надано переконливих доказів, які б обумовили зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 застосованого ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 201, 202 КПК України, колегія суддів:

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний тест ухвали складено 28 травня 2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2