ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6128/25 Провадження№ 1-кп/636/1331/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № № 0000072 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будки Смілянського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, колишнього начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, українки, громадянки України, розлученої, з вищою освітою, офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ., раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Буран Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з вищою освітою, колишнього голови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ., раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України,

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 29 липня 2025 року, однак судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою обвинуваченого закінчується 29 липня 2025 року, а ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України КПК України, які враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати. Так, ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в тому числі знищити, сховати або спотворити електронні пристрої, магнітні носії інформації, які він використовував при вчиненні кримінального правопорушення, та які не були виявлені слідством, а також знищити, сховати або спотворити інші засоби чи знаряддя для вчинення злочинів, в тому числі виготовлені ним підроблені документи; незаконно впливати на осіб, з якими за попередньою змовою вчиняв інкриміновані йому злочини, оскільки вказані особи йому особисто знайомі, вони підтримують особисті дружні відносини, деякі з них були у підпорядкуванні підозрюваного, тобто піддавались впливу його авторитету як керівника, що свідчить про обізнаність вказаних осіб про діяння один одного, та дає змогу останнім «скорегувати» показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також підозрюваний обізнаний про усіх осіб, яким у незаконний спосіб видавав військово-облікові документи і деякі з яких являються свідками у даному кримінальному провадженні, а місцезнаходження інших на тепер встановлюється для здійснення їх допитів, а отже може вчиняти дії, направлені на їх розшукування та схилення до дачі неправдивих свідчень, тим самим перешкоджаючи встановленню істини в ході проведення досудового розслідування; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, або вчинити інший злочин, оскільки будучи офіцером з вищого офіцерського складу ЗС України, маючи стійкі соціальні зв`язки з посадовими особами різних РТЦК та СП, які можуть за його проханням виготовити підроблені військово-облікові документи для нього, а також маючи певний авторитет в ІНФОРМАЦІЯ_2 може самостійно виготовляти такі документи, проставляючи на них дати до моменту початку повномасштабного вторгнення рф проти України, та також на даний час існують обставини, що об`єктивно перешкоджають судовому розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, у зв`язку з чим, прокурор просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав вимоги, викладені в клопотанні, просив його задовольнити з підстав, викладених вище.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши при цьому, що ризики вказані у клопотанні нічим не доведені. Окремо наголосив на тому, що він жодного разу не порушив свої процесуальні обов`язки, як підозрюваного, так і обвинуваченого.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись при цьому на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинуваченого, існування міцних соціальних зв`язків, бездоганну його процесуальну поведінку у статусі, як підозрюваного, так і обвинуваченого у інших кримінальних провадженнях. Посилався на практику ЄСПЛ та вважав, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази долучені до клопотання, суд дійшов висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

09 квітня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000072 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.332, ч.2 ст.332, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

01 травня 2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова в рамках кримінального провадження №0000072 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29 червня 2025 року, визначивши при цьому заставу у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осiб, що складає 1 059 800 грн., яку обвинувачений вніс та був звільнений з-під варти.

07 травня 2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.

07 травня 2025 року ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000841 від 03.05.2025 затриманий слідчим на підставі ст. 615 КПК України.

07 травня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

09 травня 2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова в рамках кримінального провадження №0000841 від 03 травня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 05 липня 2025 року, визначивши при цьому заставу у розмірі 2 119 600 грн.

09 червня 2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.

09 червня 2025 року постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадження об`єднано матеріали досудового розслідування кримінальних проваджень №0000072 від 20 лютого 2024 року та №0000841 від 03 травня 2025 року, присвоївши при цьому об`єднаному провадженню номер №0000072 від 20 лютого 2024 року.

23 червня 2025 року строк досудового розслідування кримінального провадження №0000072 від 20 лютого 2024 року постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено до 3 місяців, тобто до 29 липня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Приймаючи до уваги, що ухвала Салтівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 припиняє свою дію 29 липня 2025 року, а судове провадження не завершене, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

Розглядаючи питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.332, ч.2 ст.332, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, суд звертає увагу на те, що як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Враховуючи наведену правову позицію, й обставини провадження, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч.3 ст. 144-1 КК України, тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, віднесених до особливо тяжких злочинів.

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від суду підтверджується обставинами, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаними статтями КК України, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або сулу з метою уникнути відповідальності, особливо в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України.

Окремо суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому тяжких злочинів, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, яка є свідком, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Вищезазначене, дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків , показання яких є вагомими доказами у даному кримінальному провадженні з ними за попередньою змовою вчиняв інкриміновані йому злочини, оскільки вказані особи йому особисто знайомі, вони підтримують особисті дружні відносини, деякі з них були у підпорядкуванні обвинуваченого, тобто піддавались впливу його авторитету як керівника, що свідчить про обізнаність вказаних осіб про діяння один одного, та дає змогу останнім «скорегувати» показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також обвинувачений обізнаний про усіх осіб, яким у незаконний спосіб видавав військово-облікові документи і деякі з яких являються свідками у даному кримінальному провадженні, а місцезнаходження інших на тепер встановлюється для здійснення їх допитів, а отже може вчиняти дії, направлені на їх розшукування та схилення до дачі неправдивих свідчень, тим самим перешкоджаючи встановленню істини в ході проведення судового розслідування; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

За таких обставин ризик вплив на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, крім іншого, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора враховує те, що стороною захисту на теперішній час не надано до суду переконливих доказів того, що наведені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ризики на теперішній час суттєво зменшились або перестали існувати.

Приведені обставини, на думку суду, беззаперечно свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Осаковський проти України».

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для продовження дії обраного раніше запобіжного заходу, але при цьому, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою судом не встановлено доказів, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків встановлених під час обрання запобіжного заходу до ОСОБА_4 , оскільки розуміючи можливість призначеного йому покарання останній може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, ховання або спотворення будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та відповідає характеру і тяжкості діяння, в якому він обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Окремо суд зауважує, що відповідно до рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зникли наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відтак суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2025 року включно, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти вказаним ризикам та буде належною мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи всі обставини справи, ставлення обвинувачуваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 КПК України, відповідно до якої суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинувачуваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, слідчий суддя вважає за необхідне визначити обвинувачуваному розмір застави.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб нівелювати у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин суд з урахуванням стану здоров`я, сімейного стану, майнового становища обвинуваченого, враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, що за своєю правовою кваліфікацією згідно ст. 12 КК України являються тяжкими злочинами, вчиненими в умовах воєнного стану, наявність реальної можливості у нього внести заставу, вважає за необхідне заставу, визначену ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року у сумі 2 119 600 гр. (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот гривень) залишити без змін, оскільки застава саме в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» (заява № 12050/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 182, 183, 314-317, 331, 369, 370, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора, про продовження строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, з 28 липня 2025 року до 26 вересня 2025 року включно, в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Суму застави, визначену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року у розмірі 2 119 600 гр. (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот гривень), яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області (одержувач: ТУ ДСА України в Харківській області; код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; Р/р: UА 0006674 (справа № 636/6128/25 н/п 1-кп/636/1331/25) до сплину терміну тримання під вартою - залишити без змін.

Обвинувачуваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Роз`яснити обвинувачуваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Роз`яснити обвинувачуваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачуваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали складений 01 серпня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1