Провадження №: 1-кп/752/2138/25
У Х В А Л А

31.07.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника Мелешка (ВКЗ),

у ході проведення в залі суду у м. Києві відкритого підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 0000879 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Євгенівка Тарновського району Кустанайської області Руспубліки Казахстан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 27.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2022 за № 0000879, а також реєстр матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Мотивуючи своє клопотання, прокурор послався на обґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України та наявність доказів, які доводять події злочину, вказав на існування ризику переховування від суду (адже він усвідомлює тяжкість покарання, що передбачене законодавством), незаконного впливу на свідків, які не допитувалися судом, яких він може схилити до дачі вигідних йому показань, а також на ризик вчинення нового кримінального правопорушення, зокрема і у військовій сфері.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та утримання підзахисного під вартою, зазначив, що ОСОБА_4 має намір приєднатися до лав Збройних Сил України, проте в умовах несвободи він позбавлений можливості це зробити та знайти військову частину, де зміг би продовжити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що дійсно має намір проходити військову службу, але в умовах утриманні під вартою не має можливості знайти військову частину, пояснив, що переховуватися не буде, проживав за місцем реєстрації, працював у сусідньому від себе селі.

На уточнюючі запитання суду обвинувачений пояснив, що його батьки померли, старший брат воює, власної сім`ї він не має, у 2022 році він був призваний на військову службу, зарахований до Військової частини НОМЕР_1 , пробув в "учєбці в Десні" один місяць, його направили в м. Рівне, де було нічого незрозуміло, звідти він попрямував додому, де жив в працював аж до того часу, як не був затриманий у червні 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Так, за приписами розділу ІІ КПК України у кримінальному провадженні, з метою його дієвості, можуть бути застосовані заходи забезпечення, до яких, серед іншого, належать запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується).

Розглядаючи питання запобіжного заходу та доцільність його продовження, суд враховує обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , ступінь його тяжкості та кваліфікацію - самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На переконання суду описані прокурором ризики є наявними і сталими. Зокрема суд враховує, що ОСОБА_6 не має офіційного підтвердженого місця роботи і підтвердженого місця проживання у м. Києві, не має власної родини, що вказує на відсутність сталих і міцних соціальних зв`язків. Також обвинувачений не підтвердив наявності поручителів чи застоводавців, а тому суд виходить з того, що він не має легального пасивного джерела доходу, не має підтвердженого місця проживання у м. Києві, місця роботи, тобто соціально-емоційної прив`язки до м. Києва, а тому, будучи обізнаним про покарання, яке передбачено санкцією ч. 5 ст. 407 КК України може вжити заходів, за умови перебування поза межами установи тимчасового тримання, щодо переховування від суду для уникнення кримінальної відповідальності, адже усвідомлення тяжкості покарання обумовлює бажання не бути засудженим.

З огляду на стадію кримінального провадження, ризики незаконного впливу на свідків, суд вважає високими, адже вони наразі не допитані.

Можливостей вжиття відносно обвинуваченого особистої поруки не вбачається, оскільки жодних заяв з цього приводу до суду не надходило.

Підтвердженого місця проживання у м. Києві обвинувачений не має, його місце реєстрації є суттєво територіально віддаленим від міста Києва, а тому застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту видається недоцільним.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_6 був затриманий 13.06.2025, за ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.06.2025 у справі № 752/14617/25 до нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, строк його триває до 11.08.2025 включно.

Тривале неприбуття обвинуваченого до військової частини, за умови його зарахування до списків особового складу конкретної військової частини, свідчить про високі ризики переховування від суду, адже будучи діючим військовослужбовцем, ОСОБА_4 упродовж колькох років на військову службу не повернувся.

Щодо посилань сторони захисту на те, що перебування обвинуваченого в умовах установи тимчасового тримання позбавляє його можливості реалізувати своє бажання повернення до виконання військового обов`язку, то суд оцінює такі посилання критично, адже перебуваючи навіть в умовах ізоляції від суспільства, обвинувачений не позбавлений права та можливості звернутися до прокурора з такою ініціативою та заявити про своє бажання служити у лавах Збройних Сил України, не позбавлений права на звернення до командира Військової частини НОМЕР_1 для продовження військової служби. Дієвих заходів для продовження військової служби ОСОБА_6 у дійсності не вживав, що слідує з його пояснень.

Також суд зважає на усталену практику Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За наведених обставин суд вважає за можливе продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів без визначення застави, адже на переконання суду менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та не забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 177, 314, 372, 395 КПКУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 28.09.2025 включно без визначення застави.

2. Відлік строку запобіжного заходу рахувати з 31.07.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1