1Справа № 335/4791/25 1-кп/335/689/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0003075 від 19.04.2025 стосовно:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, освіта середня-спеціальна, військовослужбовця за контрактом, який перебуває на посаді водія 1-го відділення автомобільного взводу 4-го патрульного батальйону військової часини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія 1-го відділення автомобільного взводу 4-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, у військовому званні старший солдат, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19 квітня 2025 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи у місці несення служби на військовому об`єкті «Протидесантний резерв № 4», який розташовується у Вознесенівському районі міста Запоріжжя, у присутності інших військовослужбовців зазначеної військової частини, умисно відкрито відмовився виконувати наказ заступника командира 4-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України майора ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, направлений на виконання бойового наказу командира НОМЕР_3 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ підполковника ОСОБА_7 від 19.04.2025, а саме: вибути в район населеного пункту Райполе, Дніпропетровської області з подальшим переходом в склад ротної групи від НОМЕР_4 окремої бригади з охорони громадського порядку, яка знаходиться в оперативному підпорядкуванні командира 3 бригади оперативного призначення, та приступити до виконання поставлених бойових завдань, а також бойового розпорядження командира НОМЕР_4 оброгп (військової частини НОМЕР_2 ) Національної гвардії України від 18.04.2024 №1039 дск щодо переміщення старшого солдата ОСОБА_5 з протидесантного резерву № 4 до складу ротної групи 23 оброгп в оперативному підпорядкуванні командира 3 броп в районі Райполе, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 допитаний у суді по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 402 КК України, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що в квітні 2025 року, перебуваючи у місці несення служби на військовому об`єкті, у присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , відмовився виконувати наказ заступника командира 4-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України майора ОСОБА_6 . В подальшому він сприяв досудовому розслідуванню, давав правдиві покази та повідомляв про всі обставини вчинення злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини вчиненого злочину і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, проти чого не заперечували сторони кримінального провадження.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за висновком ВЛК визнаний придатним до несення військової служби, за місцем несення служби, згідно службової характеристики командира в/ч НОМЕР_2 від 17.06.2025, характеризується позитивно, сумлінно та гідно виконує свої службові обов`язки.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, обставини його вчинення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, наведені вище дані про особу обвинуваченого, те що він є військовослужбовцем, що заступником командиром в/ч НОМЕР_2 , де ОСОБА_5 проходить військову службу, було направлено до суду лист про необхідність ініціювання покарання ОСОБА_5 , що не було б пов`язане з обмеженням або позбавленням волі та можливість продовження несення ним військової служби і виконувати бойові завдання.

Ураховуючи викладене, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, принцип гуманізму, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також бажання командування в/ч НОМЕР_2 , щоб ОСОБА_5 продовжував нести військову службу, суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України. у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання (ч. 2 ст. 58 КК України).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем, ураховуючи обставини справи та його особу, суд вважає за необхідне на підставі ст. 58 КК України замінити призначене йому покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження на той самий строк з відрахуванням у дохід держави 20 відсотків з його грошового забезпечення.

При цьому суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні, високої необхідності держави у військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходити військову службу, та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення принести більшу суспільну користь.

На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2025 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 22.04.2025 ОСОБА_5 був звільнений з-під варти після внесення застави.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 19.04.2025 по 24.04.2025 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 16.04.2025 на рахунок Державної казначейської служби України було внесено заставу в розмірі 90840, 00 гривень за ОСОБА_5 , стосовно якого ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2025 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 22.04.2025 ОСОБА_5 був звільнений з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» по сплаті застави у розмірі 90840,00 гривень, застава в дохід держави не була звернена.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні заявлений не був.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замість 2 років позбавлення волі призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 19.04.2025 по 24.04.2025 включно, відповідно до вимог ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, внесену 16.04.2025 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Запорізькій області у якості застави за ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2025 (справа №333/3424/25, провадження 1-кс/333/1464/25) повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1