Справа № 449/1472/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2025 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисниці обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Перемишляни кримінальне провадження внесеному в ЄРДР за № 0000056 від 26.09.2024р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Перемишляни (Львівська обл.), українки, громадянці України, одруженій, має на утриманні 2 дітей віком 4 і 9 років, з вищою економічною освітою, не є депутатом, фізичній особі-підприємниці, в порядку 89 КК України не судимій, проживає та зареєстрована АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Приблизно о 8 год. 40 хв. 26 вересня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу продуктового магазину ОСОБА_8 на території Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ринок» (вул. Омеляна Ковча, буд. 27, м. Перемишляни, Перемишлянська міська громада, Львівський район, Львівська обл.), під час раптово виниклого конфлікту, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , завдала останньому один удар лівою долонею в обличчя. Внаслідок таких дій у ОСОБА_6 утворилось одне садно в правій передвушній ділянці, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №53/2024 від 27 вересня 2024 року є легкими тілесними ушкодженнями.

Таким чином, вищевказаними діями, ОСОБА_4 заподіяла ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження, тобто скоїла кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не визнала. Розповіла, що 26 вересня 2024 року вона їхала з дітьми та мамою через базар. Коли вона зупинившись біля магазину, потерпілий ОСОБА_6 почав її провокувати (показувати непристойні жести та обзивати) і у відповідь на це вона дала йому ляпас долонею лівої руки (хоча вона правша). Обвинувачена стверджувала, що жодних тілесних ушкоджень в нього не було видно ні в цей день ні на наступний. Окрім того, потерпілий неодноразово провокував її до цього, а також ймовірно напередодні пошкодив її автомобіль. Також обвинувачена повідомила суд, що її по телефону викликали в поліцію, але вона просила прислати їй повістку. Вже на наступний день працівники поліції прийшли до неї на роботу та вручили підозру (не дочекавшись адвоката). Коли вона прийшла в райвідділ з приводу іншої справи її не випускали з райвідділу та примусово вручили обвинувальний акт.

Незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_4 була встановлена в судовому засіданні на підставі інших доказів, зокрема:

З долученого відеозапису подій (а.с.95) вбачається, що між обвинуваченою та потерпілим розпочався словесний конфлікт і саме обвинувачена висловлюється в сторону потерпілого нецензурною лайкою. Обвинувачена повертається до потерпілого вдруге плює йому в обличчя, потерпілий обізвав обвинувачену після чого вона нанесла удар долонею лівої руки по обличчю потерпілого. Хоча на відео зазначено час 7:38, однак насправді ця подія відбулась о 8:38, що підтвердили учасники справи.

З виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 26 вересня 2024 р. (а.с.132-133) вбачається, що ОСОБА_6 під час звернення до лікаря перебував у тривожному стані в нього була виявлена царапина на правій щоці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №53/2024 від 27 вересня 2024 року (а.с.93) у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено одне садно в правій передвушній ділянці. Дане тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, до якого відносяться руки та ноги людини, можливо 26 вересня 2024 року за умов на які вказує освідуваний і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 пояснив, що 27 вересня 2024 року він оглядав потерпілого ОСОБА_6 у якого в правій передвушній ділянці було виявлене косо-вертикальне садно розмірами 1.6х0.3 см. Таке садно відноситься до легких тілесних ушкоджень. Щодо терміну «царапина» який міститься в виписці з амбулаторної картки, - то експерт пояснив, що інколи лікарі вживають такий термін, але правильно буде вживати термін «садно».

Потерпілий ОСОБА_6 дав суду такі покази. 26 вересня 2024 року він зранку приїхав помогти матері: викладав товар. Біля 8 год. 30 хв. Приїхала обвинувачена, мала якісь претензії до нього. Підійшла, почала сваритись, підійшла ще раз і вдарила. Біля 15 год. 30 хв. він пішов до поліції і після цього звернувся до лікаря.

Окрім цього, факт нанесення удару обвинуваченою підтвердили також свідки (в тому числі свідки сторони захисту).

Свідок ОСОБА_10 дала суду такі покази. 26 вересня 2024 року біля 8 год. 30 хв. на базар приїхала обвинувачена і зразу почала кричати до потерпілого і плюнула на нього. Після цього підійшла в друге і вдарила його по лицю. Після цього ОСОБА_6 обізвав ОСОБА_4 , а через 10 хвилин поїхав з базару.

Свідок ОСОБА_11 дала суду такі покази. Вона торгує на базарі навпроти Дзіковської. 26 вересня 2024 року зранку свідок бачила коли приїхала обвинувачена, - то потерпілий щось їй показав і в них виникла сварка. Коли він її обізвав вона його вдарила долонею лівої руки по лиці. Потерпілий крутився на базарі десь до 13-ї години. Якихось синяків чи подряпин вона на його лиці не бачила. Свідок також підтвердила, що відносини між ними були неприязні.

Свідок ОСОБА_12 (чоловік обвинуваченої) дав суду такі покази. Конфлікт між його дружиною та потерпілим та його родичами тривав вже давно. 26 вересня 2024 року дружина з дітьми та тещею заїхала на базар. Потерпілий показав їй непристойний жест і після цього між ними почався конфлікт. Під час їх сварки дружина дала потерпілому ляпас рукою.

Свідок ОСОБА_13 (сімейний лікар потерпілого) дала суду такі покази. 26 вересня 2024 року біля 16-ї години до неї звернувся ОСОБА_6 . На цей момент в нього на щоці дійсно була невелика царапина. Цього ж дня вона склала та видала йому відповідну довідку, яка була внесена електронну базу, а паперовий варіант такої надано ОСОБА_6 .

Дослідивши обставини справи, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд приходить до таких висновків.

Щодо недопустимості доказів.

Суд не погоджується з позицією захисника, щодо визнання відеозапису з камери спостереження та висновку судово-медичної експертизи недопустимими доказами, - бо такі нібито отримані в наслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод порушення права особи на захист (проведення дізнання протягом двох діб, неможливості подання доказів стороною захисту, неналежний виклик ОСОБА_4 до органу дізнання, вручення підозри та обвинувального акту за дивних обставин та без участі захисника).

Так, п.1 ч.3 ст. 219 КПК України передбачає, що досудове розслідування повинно бути закінчене протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку. Ч.9 ст.137 КПК України передбачає, що особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом. Тому, скорочені строки проведення досудового розслідування в даному випадку можуть бути підставою для виклику обвинуваченої «іншим шляхом».

Обвинувачена ОСОБА_4 під час вручення підозри (в магазині) і в судовому засіданні не заперечувала, що напередодні ввечері їй на вайбер приходила повістка про виклик, однак вона вважала таке повідомлення не належним.

При цьому, суд вважає, що порядок вручення підозри та обвинувального акту відбувався за дещо дивних обставин і до певної міри поспішно. Однак, це жодним чином не впливає на недопустимість відеозапису висновку експерта як доказів, оскільки, під час їх отримання жодна з вимог ст.87 КПК України не була порушена.

Також, суд звертає увагу не те, що глава 22 КПК не передбачає обов`язкової участі захисника при отриманні повідомлення про підозру, а під час судового розгляду суд (з огляду на такі обставини) надав можливість стороні захисту надати будь-які докази, які вони вважали за необхідне. Зокрема, в судовому засіданні були допитані двоє свідків зі сторони захисту, які були очевидцями подій ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 )є

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом, а її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Правова позиція сторін.

Прокурор вважав, що вину та обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, цілком доведеними, та такими, що узгоджуються з усією сукупністю досліджених доказів, на які посилається сторона обвинувачення, та які послідовно та логічно доводять причетність до вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Тому, просив визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні даного криіманльного проступку та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 180 годин громадських робіт.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник просили призначити обвинуваченій покарання у виді 200 годин громадських робіт та задоволити цивільний позов.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник просили визнати відеозапис з камери спостереження та висновок судово-медичної експертизи недопустимими доказами та виправдати обвинувачену.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відносяться до кримінального проступку; особу винної (не судима, одружена, має двох малолітніх дітей).

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не встановлені.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зважаючи на обставини даної справи (триваючий конфлікт між обвинуваченою та потерпілим, взаємні образи) суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді штрафу розміром 850 гривень.

Потерпілим ОСОБА_6 був поданий цивільний позов (а.с.30-31). Потерпілий просив стягнути з обвинуваченої 10000,00 грн. майнової та 20000,00 грн. моральної шкоди.

Обвинувачена та її захисник проти цивільного позову заперечили, подали відзив на позов (а.с.150-153).

Вислухавши позиції сторін, дослідивши суть позовних вимог та заперечень сторін, суд вважає, що позов слід задоволити частково з огляду на таке.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч.2 ст.127 КПК України).

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого (ч.1 ст.128 КПК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ст.22 ЦК України).

Оскільки, потерпілий та його захисник не надали суду жодних доказів, які підтверджують заподіяння майнової шкоди потерпілому, - вимоги потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі 10000,00 гривень є безпідставними.

Щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд виходить з наступного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В даному випадку моральна шкода, зокрема, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (заподіяння легких тілесних ушкоджень). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст.23 ЦК України).

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміну відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу ОСОБА_6 безумовно були спричинені моральні страждання, які полягали у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2 ст.23 ЦК України). Про певну «тривожність» потерпілого 26 вересня 2024 року зауважувала і сімейний лікар, що може свідчити і про душевні стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України). При цьому, оцінити глибину цих душевних страждань без відповідного висновку чи доказів суд не може.

З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити, в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 12, 56, 65, 66, 67, 125 КК України, ст.ст. 368-371, 373- 374, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу розміром 50 (п`ятдесять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10000,00 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Речові докази (відеозапис з камери спостереження продуктового магазину) залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1