МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/277/25
Провадження 1-кп/945/491/25
УХВАЛА

Іменем України

27 серпня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Миколаєві під час розгляду кримінального провадження №0000173 від 05.12.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козирка Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, не маючому на утриманні малолітніх дітей, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою,

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000173 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , строк якого спливає 28.08.2025.

На обґрунтування клопотання прокурор посилається на наявність ризику, який продовжує існувати, передбачений пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме у переховуванні обвинуваченого від суду, а також на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав за можливе обрати інший запобіжний захід, у тому числі домашній арешт за місцем проживання його батьків та вказав на необґрунтованість ризиків, на які посилалась прокурор.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за санкцією якого можливе призначення покарання безальтернативно у вигляді «позбавлення волі» строком на 15 років.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування обвинуваченого від суду;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховування від суду. Так, останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Зазначена обставина сама пособі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику переховування суд також враховує ту обставину, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей щодо наявних міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, що могло би гарантувати присутність обвинуваченого в межах с. Козирка Очаківського району Миколаївської області. Натомість, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 родичів (окрім опікунів) та утриманців не має, офіційно не працевлаштований. Наведене створює обґрунтовані побоювання, що обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією, зможе переховуватись від суду, оскільки достатні стримуючі фактори відсутні.

При вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_5 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого; відсутність жодних відомостей про міцність соціальних зв`язків, що ставить під сумнів можливість належного виконання обов`язків обвинуваченим; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосовано з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкриміновано та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу і не перестали існувати, а застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обов`язків обвинуваченим.

Крім того, стороною захисту не долучено на обґрунтування можливості застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту будь-яких підтверджуючих документів, таких, зокрема, як свідоцтво про права власності на житловий будинок, інформацію про власників та не заперечення їх про проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 до обрання запобіжного заходу офіційно не працював, осіб, які б виявили бажання внести заставу, або ж поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків не встановлено, що унеможливлює застосування таких запобіжних заходів як застава чи особиста порука.

За таких обставин, враховуючи неможливість закінчити судовий розгляд справи з об`єктивних причин, подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави суд вважає за можливе не визначати.

При обчисленні строку продовження запобіжного заходу суд враховує, що ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.12.2024 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.02.2025 року. 28 січня 2025 року слідчим суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 04 березня 2025 року включно.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.03.2025 строк дії запобіжного заходу продовжено до 02.05.2025 року включно. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28.04.2025 строк дії запобіжного заходу продовжено до 30.06.2025 включно. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.06.2025 строк дії запобіжного заходу продовжено до 28.08.2025 включно.

Отже, строк продовження дії запобіжного заходу слід рахувати з 28 серпня 2025 року.

Разом з тим, клопотання прокурора в частині залишення обвинуваченого в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» задоволенню не підлягає, оскільки нормами КПК України не передбачено вибір місця утримання обвинуваченого судом.

Керуючись статтями 110, 176-178, 183, 184, 193-194, 199, 369, 372 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, на 60 діб, до 26 жовтня 2025 року включно, що не є більшим, ніж 60 діб з дати закінчення строку дії попередньої ухвали від 26 червня 2025 року.

Розмір застави не визначати.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5(п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_1

27.08.2025