Єдиний унікальний номер справи 185/5971/25
Провадження № 1-кп/185/1171/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000113 від 02 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання послався на те, що з часу після обрання запобіжного заходу у виді застави, змінилося обвинувачення ОСОБА_3 , і наразі йому інкримінуються вчинення кримінальних правопорушень, одним з яких є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що причинило смерть потерпілому ч.3 ст. 286-1 КК України, оскільки наявні обґрунтовані ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, санкція ч.3 ст. 286-1 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років. Просить змінити запобіжний захід ОСОБА_3 з застави на тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Потерпілі, представники потерпілих - підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного, просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, суд приходить до наступних висновків.

03 лютого 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року ОСОБА_3 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 квітня 2025 року та визначено заставу у розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень. У разі внесення застави та звільнення підозрюваного з-під варти, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Підозрюваним ОСОБА_3 внесено заставу у розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень та 17 лютого 2025 року його звільнено з-під варти.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року строк досудового розслідування продовжено до 03 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 03 червня 2025 року та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді у визначений ним час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання; утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному проваджені.

22 травня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, і оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають лише характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою раніше не судимою, розлучений, колишня дружина та неповнолітні діти проживають за межами України. Сам ОСОБА_3 , зареєстрований в м. Єсинувата Донецької області, яка на даний час є окупованою територією України, як внутрішньо переміщена особа на облік не взятий. Як повідомив в судовому засіданні ОСОБА_3 , як військовозобов`язаний він перебуває на військовому обліку в м. Ясинувата Донецької області, з якої виїхав в 2014 році і на військовий облік за місцем тимчасового перебування до теперішнього часу не встав. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке згідно обвинувального акту було вчинено в умовах воєнного стану. І він розуміє, що його може очікувати покарання пов`язане з позбавленням волі, у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, дає йому змогу безперешкодно залишити територію Україну у зв`язку з відсутністю в нього військових облікових документів.

Суд вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , обставини вчиненого злочину, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою без визначення застави, в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 183, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити строк запобіжного заходу у вигляді триманняя під вартою ОСОБА_3 - до 02 листопада 2025 року.

Обвинуваченого ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду.

Повернути ОСОБА_3 внесену раніше заставу в розмірі 151 400, (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста ) грн. 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1