ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/2196/25
№ провадження 1-кп/646/978/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді:

начальник Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008490 від 10 жовтня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мена Чернігівської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця (помічника кулеметника) 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 4 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 58 від 14.03.2022, старшого солдата запасу ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини і на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 164 від 31.05.2024 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 4 ротиоперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20) частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За статтею 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі статтею 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як убачається зі статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Орім того, майора ОСОБА_7 у встановленому порядку допущено до виконання обов`язків за посадою першого заступника командира 5 батальйону оперативного призначення - начальник штабу військової частини НОМЕР_1 .

04.09.2024 приблизно о 17:30 годині першим заступником командира 5 батальйону оперативного призначення - начальник штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 , у місці дислокації командно-спостережного пункту 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), солдату ОСОБА_6 доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 41 від 04.09.2024, а саме: в термін до 23:00 години 04.09.2024 перебуваючи у складі другої штурмової групи відновити втрачене положення СП «МОЛДОВАН», провести відновлення інженерного обладнання позиції з дотриманням заходів маскування.

Однак, солдат ОСОБА_6 , будучи невдоволеним цим наказом щодо переміщення в термін до 23:00 04.09.2024 з району зосередження 5 батальйону оперативного призначення до СП «МОЛДОВАН», з подальшим виконанням визначених бойових завдань по відновленню контролю над спостережним постом та подальшому відновленню інженерного обладнання позиції, в умовах воєнного стану, перебуваючи у місці дислокації командно-спостережного пункту 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 04.09.2024 приблизно о 17:30 годині, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом було роз`яснено ОСОБА_6 суть обвинувачення і з`ясовано, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винуватим і чи бажає давати показання.

Обвинувачений пояснив суду, що чітко розуміє, що його обвинувачено за частиною четвертою статті 402, його дії кваліфікуються як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ОСОБА_6 зазначив, що повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно часу, місця, способу вчинення та буде давати показання.

На виконання вимог статті 349 Кримінального процесуального кодексу України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження.

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та просив не досліджувати обставини справи у повному обсязі, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор просив суд обмежитись, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів провадження, що характеризують особу ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти такого порядку дослідження обставин справи та підтвердження їх доказами.

Захисник підтримала думку свого підзахисного.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, фактичні обставини справи не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого, прокурора, захисника, які уважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння кримінальних правопорушень, а також форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінальних правопорушень, їх наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності, уважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі письмові докази відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням письмових матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що щиро кається у скоєному та бажає продовжувати військову службу.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань обвинуваченого, у судовому засіданні досліджено документи, що характеризують його особу.

Згідно з довідкою № 96-27022025/63210, отриманою на вимогу слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_9 , ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради № 145 від 08 лютого 2025 року, ОСОБА_6 до лікаря-нарколога Ніжинського диспансерного наркологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради за медичною допомогою не звертався.

З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області № 01-13/689 від 28 лютого 2025 року убачається, що ОСОБА_6 до лікаря психіатра Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувачений не заперечує допустимість та належність доказів, представлених стороною обвинувачення, а так само і не оспорює фактичні обставини.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, доведена повністю, просив суд визнати обвинуваченого винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та призначити покарання за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком у мінімальних межах передбачених санкцією зазначеної частини статті; не заперечує, при призначенні судом покарання обвинуваченому, щодо застосування відносно ОСОБА_10 статті 75 Кримінального кодексу України.

ІІІ. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, та які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд уважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Ураховуючи зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_6 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікувати його дії за:

- частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України за ознаками непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно із статтею 66 Кримінального кодексу України обставинами, яка пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, встановлені статтею 67 Кримінального кодексу України, відсутні.

V. Мотиви призначення покарання

Відповідно до частини другої статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначенні розміру покарання суд керується вимогами статей 65 67, 70 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що характеризують злочин (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ураховуючи межі судового розгляду, визначені статтею 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого, у тому числі, в частині обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.

Суд ураховує, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро розкаявся у скоєному.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих, критичне ставлення обвинуваченого до своїх дій, його участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком, визначеним найнижчою межею встановленою санкцією частини статті.

Згідно із абзацом першим частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Керуючись приписами абзацу першого частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75, частиною першою статті 76 Кримінального кодексу України, суд уважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до статті 14 та частини першої статті 163 Кримінально-виконавчого кодексу України військові частини, гауптвахти виконують покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службового обмеження для військовослужбовців, засуджених за кримінальні проступки, арешту з утриманням засуджених на гауптвахтах, а також здійснюють контроль за поведінкою засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Контроль за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням здійснюється згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

Матеріали кримінального провадження містять звернення тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідно до змісту якого військова частина НОМЕР_1 надає згоду на продовження проходження військової служби стрільцем 2 відділення 2 взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та просить суд не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі, а застосувати службове обмеження з відрахуванням до двадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення у дохід держави.

Отже, суд уважає за необхідне зобов`язати командування зазначеної військової частини поставити ОСОБА_6 на облік, після набрання вироком законної сили, та здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

VII. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній, тому розмір пропонованої винагороди викривачу не визначався.

Підстави для застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

В ході досудового розслідування перекладач не залучався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з 16 січня 2025 року по 16 березня 2025 року з визначенням застави у розмірі 151400,00 гривень.

Згідно з довідкою про звільнення серії ХАР № 04647 від 21 січня 2025 року ОСОБА_6 21 січня 2025 року звільнений з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави у розмірі 151400,00 гривень.

Частиною одинадцятою статті 182 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що застава, яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ураховуючи викладене вище, суд уважає за необхідне скасувати запобіжний захід обраний ОСОБА_6 ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року та після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю внесену ним заставу у розмірі 151400,00 гривень.

На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у строк призначеного ОСОБА_6 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16 січня 2025 року до 21 січня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Керуючись статтями 128, 129, 368, 374 та 395 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

На підставі частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На підставі частин третьої та четвертої статті 75 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 такий обов`язок:

- письмово повідомляти командира військової частини або посадову особу військової частини, визначену наказом командира військової частини, про зміну місця проживання.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України після набрання вироком законної сили поставити на облік ОСОБА_6 та здійснювати контроль за його поведінкою та виконанням таких обов`язків:

- виконувати обов`язок, покладений судом;

- виконувати загальні обов`язки військовослужбовця, визначені статтями 11-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та додержуватися військової дисципліни;

- не допускати вчинення правопорушень, у тому числі дисциплінарних, що можуть призвести до накладення адміністративних та дисциплінарних стягнень, або притягнення до кримінальної відповідальності.

- письмово повідомляти командира військової частини про неможливість виконання встановлених обов`язків.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року скасувати.

Заставу у розмірі 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008490 від 10 жовтня 2024 року, залишити у справі № 646/2196/25 (провадження № 1-кп/646/978/2025).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику їх право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено, підписано та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 09 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1