Провадження №11-кп/824/770/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ),

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представників потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши попереднє ув`язнення - з 15.02.2019 року по 16.02.2019 року, та з 16.06.2020 року по дату набрання вироком законної сили в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши попереднє ув`язнення - з 24.01.2020 року по дату набрання вироком законної сили в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 завдану йому моральну шкоду в сумі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 завдану їй моральну шкоду в сумі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_18 завдану йому моральну шкоду в сумі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень.

Матеріали кримінального провадження №0000215 залишено при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №757/31502/20.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 153296 (сто п`ятдесят три тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 96 копійок.

Суму застави у розмірі 1152600 (один мільйон сто п`ятдесят дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок, яка була внесена заставодавцем ОСОБА_9 за ОСОБА_7 15.02.2019 року на реєстраційний рахунок ТУ ДСА України в м. Києві згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року, у справі №761/5824/19, звернуто в дохід держави, перерахувавши на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Вирішено питання арешту майна.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , заставодавець ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 подав клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , в якому просить запобіжний захід до набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу захисник зазначає, що подальше продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 несе в собі ризики для його життя та підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що Відповідно до п. 3 Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року на суд покладається прямий обов`язок врахування стану здоров`я обвинуваченого при вирішенні питання про обрання, продовження, зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. «Врахування стану здоров`я обвинуваченого у разі необхідності стаціонарного лікування у зв`язку з тяжкими хронічними захворюваннями зумовлює необхідність зміни запобіжного заходу. Однією із вагомих підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належне врахування стану здоров`я обвинуваченого та визначення можливості отримувати медичну допомогу в умовах СІЗО.

Натомість, ОСОБА_8 необхідна медична допомога не надається. Протягом всього періоду безперервного тримання під вартою ОСОБА_8 його стан здоров`я має стабільну тенденцію до погіршення.

Так, під час тримання в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 неодноразово скаржився на погіршення стану здоров`я, про що свідчать дані медичної картки отриманої безпосередньо від Київської міської медичної частини філії ДУ «ЦОЗДКВС України» у м. Києві та Київській обл. З метою забезпечення хоча б мінімальних стандартів лікування сторона захисту ОСОБА_8 зверталась до суду із клопотанням про забезпечення надання медичної допомоги останньому. Так ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.05.2023 було зобов`язано ДУ «Київськи слідчий ізолятор», Міністерство юстиції України та Філію ДУ «ЦОЗДКВС України» у м. Києві та Київській обл. забезпечити надання медичної допомоги ОСОБА_8 шляхом направлення для обстеження у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва». Дана ухвала виконана не була.

Таким чином, в умовах запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_8 не можливо забезпечити надання необхідної медичної допомоги.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що надання гарантій з належного медичного забезпечення було однією із умов екстрадиції ОСОБА_8 з Республіки Болгарія до України.

Натомість, як вбачається з матеріалів та обставин даної справи, не була дотримана жодна із цих гарантій з боку України та фактично призвели не тільки до погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , але і появі прямого ризику його життю внаслідок ускладнення стенокардичної хвороби серця та розвитку серцевої недостатності.

Також, ОСОБА_8 були створені такі умови утримання, які принижують його гідність, а саме у камері, де він знаходиться, усі його дії фіксуються на відеокамеру, у тому числі і коли він ходить в туалет; з березня до середини липня 2020 року ОСОБА_8 у камері утримувався один; температурний режим у березні-квітні 2020 року був низьким, ОСОБА_8 постійно мерз; у червні-серпні 2020 року у камері було дуже жарко, ОСОБА_8 відчув задуху; не було забезпечено конфіденційні побачення із захисником, усі зустрічі фіксуються на відеокамеру; результати роботи із захисником намагались перечитувати працівники СБ України.

Все це призвело до суттєвого погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 вже на першому році застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того захисник зазначає, що на даний час, процесуальні підстави, для застосування стосовно ОСОБА_8 тримання під вартою як найбільш суворого та виняткового запобіжного заходу, відсутні.

Зокрема, при оцінці ризику переховуватись від органу досудового розслідування та/ або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатнім чинником. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки.

Так само, фактична процесуальна поведінка ОСОБА_8 спростовує доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частиною 1 статті 177 КПК України.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що ОСОБА_8 знаходився в розшуку, на думку сторони захисту, не може обґрунтовувати ризик можливого переховування від органу досудового розслідування.

Так, ОСОБА_8 на законних підставах перетнув кордон України. На момент перетину державного кордону не існувало жодної заборони щодо нього на зазначений перетин, в розшуку він не знаходився, жодна повістка йому вручена не була. Виїзд за кордон був пов`язаний з сімейними обставинами. Тому, знаходячись за кордоном ОСОБА_8 не міг бути обізнаний щодо свого процесуального статусу на території України. Твердження органу досудового розслідування, щодо обізнаності ОСОБА_8 про його розшук, є саме недопустимими гіпотетичними припущеннями.

На виконання вимог міжнародного та національного законодавства органами досудового слідства не були надані до суду об`єктивні характеризуючи відомості відносно ОСОБА_8 .

Враховуючи наведене, сам лише факт можливого застосування щодо нього покарання у вигляді позбавлення волі, є недостатнім для висновку про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 вже провів в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в умовах позбавлення волі 5 років та 3 місяці.

Щодо ризиків впливу на свідків чи пошкодження доказів чи впливу на доказову базу,то слід зауважити, що вже всі свідки допитані, а доказова база зібрана в повному обсязі.

Враховуючи викладене вище, з урахуванням того, що ОСОБА_8 , має критично незадовільний стан здоров`я (хронічна хвороба серцево судинної системи, яка несе в собі ризики утворення тромбів та інфаркту серцевих м`язів) вимагає амбулаторного утримання та лікування, систематичних витрат на лікування в значному розміру, включно з витратами на планові операції та постійний амбулаторний нагляд та неможливості забезпечити такий рівень медичного обслуговування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» захисник просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, в даному випадку, у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде належним запобіжником від можливого, нічим не підтвердженого порушення підозрюваним процесуальних обов`язків та його належної процесуальної поведінки.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_12 , який підтримав клопотання та просив його задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав клопотання та просив його задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_13 , який також підтримав клопотання та просив його задовольнити,

пояснення захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали позиції захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію захисників,

пояснення представника потерпілих ОСОБА_14 , яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника,

пояснення представника потерпілих ОСОБА_15 , яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення клопотання захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи заявленого клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не припинили свого існування.

Зазначений висновок обґрунтовується, зокрема, даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться обвинуваченому у вину, а також те, що ОСОБА_8 раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я особи, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та існування обґрунтованих ризиків, що останній може переховуватись від суду, та може перешкоджати іншим чином судовому провадженню.

Окрім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави, які можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною правовою підставою для зміни запобіжного заходу.

Так, у пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 4 червня 2015 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції.

Суд зазначив, що попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції (п. 31).

Згідно з практикою ЄСПЛ у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Яковенко проти України», п. 32).

Окрім того, відповідно до ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з тримання під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження і доводами клопотання захисника, на даному етапі апеляційного розгляду будь-яких виняткових обставин, які б виникли після постановлення вироку, не встановила.

Аналіз наведених вимог чинного законодавства та встановлених на даний час обставин свідчить про те, що тримання під вартою обвинуваченого за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак, яким обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, є таким, що у повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Таким чином, тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою за вироком суду, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, на даний час є обґрунтованим.

Доводи захисника про відсутність ризиків впливу на свідків чи пошкодження доказів чи впливу на доказову базу, оскільки що всі свідки допитані, а доказова база зібрана в повному обсязі, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вирок суду не набрав законної сили, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, а саме повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції, і докази у повному обсязі ще не досліджені, що не виключає і можливість повторного допиту свідків, а тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про попередню поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , яка стала підставою для обрання, зміни та продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та у суді першої інстанції, існує велика ймовірність того, що останній, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на свідків з метою зміни останніми своїх показань.

Що стосується посилань захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його незадовільного стану здоров`я та неможливості отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, як підставу для зміну запобіжного заходу, то, на переконання колегії суддів, вони хоча і заслуговують на увагу, однак, не можуть бути безумовною підставою для скасування або зміни запобіжного заходу. Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей щодо неможливості перебування ОСОБА_8 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.

Більше того, з долученої захисником до клопотання медичної документації слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 звертався та проходив огляд у сімейного лікаря, що стверджується копіями довідок огляду сімейного лікаря від 01.08.2024 та 04.12.2024.

Відтак, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 про необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді цілодобового домашнього арешту, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та є необґрунтованими.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 376, 331, 405 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4