Провадження №: 1-кп/752/1972/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Васильків, громадянки України, українки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Голосіївського районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки дане кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для його закриття немає, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а також подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 мотивуючи тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті наркотичного засобу та психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті наркотичного засобу та психотропної речовини у великому розмірі, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Під час досудового розслідування 28.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа №761/12617/25) відносно підозрюваної ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 25.05.2025 включно, та визначено заставу у розмірі 242 240 грн.

Прокурор зазначив, що під час проведення заходів спрямованих на збір даних, які характеризують особу ОСОБА_3 встановлено, що остання не працевлаштована, заробляє на життя шляхом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, що має системний характер, веде анти соціальний спосіб життя, не має міцних соціальних зав`язків, у неї відсуне постійне місце проживання.

Крім того, не дивлячись на молодий вік, ОСОБА_3 неодноразово притягалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.

Вважає що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 під час судового слідства може здійснити спроби переховування від суду, впливу на свідків сторони обвинувачення, вчинення інших кримінальних правопорушень тощо. Тобто існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на що прокурор просив клопотання про продовження строку тримання під вартою задовольнити. Зазначив, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає паперову форму подання клопотання такою, що суперечить положенням КПК України, а зазначені у клопотанні ризики - необґрунтованими, недоведеними та такими, що дорівнюють мінімальному ступеню вірогідності. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, або застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту чи альтернативного - визначення мінімального розміру застави.

Крім того, захисник подав клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, мотивуючи наступним. Так, на думку захисника, обвинувальний акт мав бути поданим до суду в електронній формі, з огляду на п. 20-6 розділу ХІ Перехідні положення КПК України; прокурор мав надати копію обвинувального акту стороні захисту, а надав оригінал, а у випадку надання копії - вона не була належним чином завірена; формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретизованим.

Обвинувачена підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_3 була затримана 27.03.2025 уповноваженою службовою особою безпосередньо на місці вчинення злочину, вчиненого повторно, та обґрунтовано обвинувачується у вчинені тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, а саме незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи настання можливого покарання, та з метою його уникнення, ОСОБА_3 може переховуватись від суду. Обставини того, що ОСОБА_3 веде антисоціальний спосіб життя, не має міцних соціальних зав`язків та постійного місця проживання, значно збільшує зазначений ризик.

Крім того, обставини обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері наркотичних засобів, що має системний характер, дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів або інші корисливі злочини. Суд бере до уваги відомості про вже неодноразове притягнення ОСОБА_3 до кримінальної та адміністративної відповідальності в минулому, в тому числі за вчинення правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, і хоча на теперішній час в силу статті 89 КК України обвинувачена вважається не судимою, криміногенна поведінка в минулому може свідчити про заявлений ризик та можливе продовження обвинуваченою вчиняти нові тяжкі злочини.

Крім того, ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується й тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у ряді епізодів вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що може свідчити про можливість продовження вчинення аналогічних злочинів. Також, під час досудового розслідування було допитано свідків в рамках даного кримінального провадження, а відомості про місце проживання таких свідків стало відомо обвинуваченій під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, крім того з певними свідками ОСОБА_3 особисто знайома, а тому перебуваючи на волі підозрювана ОСОБА_3 може на них впливати з метою зміни ними своїх показань.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та при дослідження їх судом.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_3 та попередити ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Таким чином ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КП України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення нею зазначених дій.

В той же час, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі. Відповідно до ст. 5 п. «С» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того суд констатує, що застосований до обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості ще не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленням від суду, а стан її здоров`я на даний час не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчим суддею було визначено розмір застави, яку суд вважає мінімально достатньою для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, передбачених КПК України, а тому підстав для зменшення розміру застави не знаходить.

Вирішуючи клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту, суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України. Тобто, під час підготовчого судового засідання за винятком окремих випадків (надходження угоди у кримінальному провадженні або наявність чітко визначених підстав для закриття кримінального провадження) суд не має права досліджувати докази та на основі них встановлювати, підтверджувати чи спростовувати у будь-який спосіб обставини та факти, що викладені в обвинувальному акті, стосуються суті обвинувачення чи в будь-якій інший спосіб занурюватися у питання, які стосуються розгляду обвинувачення по суті.

Оцінка фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доказів та правової кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, здійснюються та вирішуються виключно на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судом рішенням.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд у відповідності до вимогкримінального процесуального законодавства має зосереджуватися саме на вирішенні організаційно-розпорядчих питань, які стосуються створення, забезпечення всіх належних умов для проведення ефективного, оперативного, своєчасного та справедливого судового розгляду обвинувачення по суті у відповідності до завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК - Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У ст. 291 КПК України встановлюються такі вимоги щодо обвинувального акту -

обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що одним з організаційно- розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питаннявідповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. При цьому оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст.ст. 291, 292 КПК України, то суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

Отже, не направлення прокурором обвинувального акту додатково в електронній формі з використанням електронного підпису необґрунтовані, оскільки не є визначеною ст. 291 КПК України підставою для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту.

Пунктом 20-6 Перехідних положень КПК України чітко визначено вимогу до обвинувального акту, який направляється до суду, - паперову форму та електрону форму з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до положень частини першої статті 35 КПК України, реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі та/або її окремих підсистемах (модулях) не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.

Також, щодо твердження захисника про надання стороні захисту оригіналу обвинувального акту, суд виходить з того, що копія та примірник обвинувального акту - це один і той самий документ, просто різні терміни, які використовують для позначення одного та того ж. Копія означає, що це відтворений документ, а примірник означає, що це один з екземплярів оригіналу документа.

Термін "копія" використовується для позначення відтворення документа, тобто точного зображення або тексту оригіналу. У контексті обвинувального акту, копія означає, що це відтворений екземпляр цього документа, який може бути наданий стороні захисту або будь-якій іншій зацікавленій особі. Термін "примірник" використовується для позначення одного з екземплярів оригіналу документа. В контексті обвинувального акту, примірник означає, що це один з оригінальних екземплярів цього документа, який може бути наданий суду, стороні обвинувачення або стороні захисту. При цьому примірники обвинувального акта, врученого стороні захисту, і направлені суду, - є ідентичними за змістом, а зазначене захисником є несуттєвими та не позбавляють сторону захисту можливості повноцінно реалізувати право на захист.

Щодо тверджень захисника про неконкретизоване обвинувачення, суд зауважує, що це стосується лише часу виникнення умислу.

Час виникнення умислу - це момент, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його наслідки та бажає їх настання або свідомо допускає їх.

При цьому на початковій стадії формування умислу часто не має жодного зовнішнього прояву, а тому точний час саме виникнення у людини умислу на вчинення злочину, на відміну від часу вчинення злочину, зазвичай не може бути встановленим органом досудового розслідування, з огляду на що формулювання в обвинувальному акті на кшталт «у невстановлений час і за невстановлених обставин» стосовно виникнення умислу не може свідчити про некоректний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і тим більше бути підставою для повернення обвинувального акту.

На додаток до цього суд звертає увагу на ті обставини, що підстави для повернення обвинувального акту не можуть тлумачитися та застосовуватися з надмірним формалізмом, оскільки останній може призвести не тільки до безпідставного повернення обвинувального акту, але і до затягування кримінального провадження, що також є неприпустимим для прав та інтересів обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного

Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

У зв`язку із наведеним, не підлягає задоволенню клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 183, 193-197, 199, 291, 293, 314-315, 372, 376, 392-395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту залишити без задоволення.

Клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», тобто до 21 липня 2025 року включно.

Встановити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн 00 коп., які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, отримувач коштів: отримувач коштів: ДКСУ, м. Київ, код отримувача 26268059, рахунок отримувача: UA1012089 , призначення платежу: застава, № ухвали суду, П.І.Б. платника застави, Код банку отримувача (МФО) 820172.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_8 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення ОСОБА_3 з-під варти у зв`язку з внесенням застави вона буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду у вказаному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з м. Києва, Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд до України;

-носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_8 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду діє по 21 липня 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду першої інстанції в частині оскарження продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Контроль за виконанням ухвали в частині застосованих запобіжних заходів покласти на прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 .

Суддя ОСОБА_1