Справа № 308/6461/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальну справу №308/6461/19 кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 21.02.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000046 від 21.02.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

В ході судового розгляду провадження прокурор змінив обвинувачення і надав до суду обвинувальний акт затверджений 13.05.2025 року в якому міститься формулювання зміненого обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000046 від 21.02.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Відповідно до наказу в.о. начальника Закарпатської митниці ДФС №362-о від 04.05.2017, ОСОБА_3 призначено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №l митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби та, останній, згідно посадової інструкції, затвердженої 15.10.2018 заступником начальника Закарпатської митниці ДФС, був уповноважений на: здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщується через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо; здійснення обліку товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України у зоні діяльності митного посту; забезпечення повноти, достовірності і своєчасності внесення інформації про товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, у відповідні програмно-інформаційні комплекси (ЄДІС, «Інспектор» тощо).

Водночас, ОСОБА_6 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, здійснюючи функції представника влади, будучи службовою особою, і будучи, відповідно до вимог зазначеного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов?язаним діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, знехтував вимогами законодавства, і висловив прохання надати неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах третьої особи неправомірну вигоду дії з використанням службового становища та одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, за наступних обставин.

29.12.2017 через пункт пропуску «Чоп-Захонь» МП «Тиса» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_7 на митну територію України у митному режимі «транзит» ввезено транспортний засіб марки «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва), VIN-код НОМЕР_2 . З того часу вказаний транспортний засіб в силу технічного стану, який не дозволяв пересуватись на ньому, межі території України не покидав, внаслідок чого було порушено строки транзитного перевезення вказаного транспортного засобу, встановлені ст. 95 МК України.

08.11.2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018, п. 8 якого частину 6 статті 470 МК України викладено у наступній редакції: «перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів. Закон опубліковано 22.11.2018. Прикінцевими положеннями вказаного закону передбачено, що п. 8 даного Закону набирає чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, тобто з 22.05.2018.

Дізнавшись про прийняття такого закону та усвідомлюючи, що він не має змоги вивезти ввезений ним в режимі транзиту транспортний засіб марки «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва), VIN-код НОМЕР_2 до 22.05.2018, при цьому розуміючи, що строки транзиту ним порушено і, відповідно, він потенційно може бути притягнутий до адміністративної відповідальності з ч. 6 ст. 470 МК України та до нього може бути застосовано адміністративне стягнення у розмірі 170000 гривень, ОСОБА_7 звернувся до свого знайомого ОСОБА_8 з проханням допомогти йому знайти рішення даного питання.

У свою чергу, ОСОБА_8 11.02.2019 звернувся до свого знайомого працівника митниці ОСОБА_9 , як до головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, із питанням яким чином вирішити дану ситуацію у позитивному для ОСОБА_7 . руслі.

У цей момент у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на особисте протиправне збагачення. З цією метою він вирішив використати дану ситуацію у своїх інтересах з метою схиляння ОСОБА_8 до надання неправомірної вигоди в інтересах ОСОБА_7 . 18.02.2019 ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що порушене питання можна вирішити за 1100 доларів США.

19.02.2019 під час зустрічі, яка відбулась у невстановлений час на одній з автомийок м. Ужгорода, ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_8 протиправну схему вирішення даного питання, зокрема повідомив, що може організувати внесення до програмно-інформаційних комплексів органів доходів і зборів, зокрема до автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор 2006», неправдивих відомостей про нібито вибуття за межі митного кордону України марки «Пежо 806», p.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва), VIN-код НОМЕР_2 . У такий спосіб триваюче правопорушення ОСОБА_7 щодо порушення строків транзиту вказаного транспортного засобу буде припинено до 22.05.2018, принаймні згідно баз митних органів, і відповідно ОСОБА_7 уникне штрафу у розмірі 170000 гривень. Водночас, згідно із запропонованою ОСОБА_3 протиправною схемою, ОСОБА_7 повинен обов?язково перетнути кордон України на якомусь іншому транспортному засобі у зміну ОСОБА_9 , де ним буде складено відносно ОСОБА_7 протокол про порушення митних правил у редакції статті, яка діє до 22.05.2018, а саме за ч. 3 ст. 470 МК України, за що на останнього буде накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500 гривень, що в свою чергу також створить видимість додержання митними органами законодавства України з питань митної справи. За вказані дії ОСОБА_3 висловив прохання ОСОБА_10 надати йому грошові кошти у розмірі 1100 доларів США.

Такими своїми діями ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою свого протиправного особистого збагачення, висловив ОСОБА_8 прохання надати неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах третьої особи, дій з використанням наданого їй службового становища.

Усвідомлюючи, що дії ОСОБА_3 є протиправними та являються нічим іншим, як проханням неправомірної вигоди, ОСОБА_8 звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою.

У подальшому, 23.02.2019 о 20 год. 00 хв. на виконання вказівки ОСОБА_3 , ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 заїхали на митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС на автомобілі ОСОБА_8 , де після проходження черги на митне оформлення о 22 год. 05. хв. ОСОБА_3 відносно ОСОБА_7 було складено протокол про порушення митних правил № 1190/30500/19 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України. Після цих дій ОСОБА_6 повідомив, що після внесення у АСМО «Інспектор» відомостей про виїзд транспортного засобу марки «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва) він у якості підтвердження після цього надасть ОСОБА_8 фото екрана комп?ютера з відповідними даними. Також, ОСОБА_6 наголосив ОСОБА_8 , що з метою ускладнення ідентифікації транспортного засобу, який покидає межі України лише фіктивно, а насправді залишатиметься й надалі в України, та ускладнення у такий спосіб доказування факту недостовірності відомостей про виїзд автомобіля за кордон, ОСОБА_8 одночасно із грошовими коштами повинен йому передати номерні знаки від транспортного засобу, а також вирізану частину кузова автомобіля, на якій зазначено його ідентифікаційний номер.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_3 24.02.2019 у ході телефонних розмов та особистої зустрічі з ОСОБА_8 в кафе «Меделін», що знаходиться в м. Ужгород на Словянській Набережній, висунув останньому прохання про передачу йому неправомірної вигоди в сумі вже 1200 доларів США, оскільки, як пояснив, вирішення вказаного питання потребує значних зусиль з його боку та обумовлено високим ступенем ризику. При цьому, з метою власного переконання у платоспроможності ОСОБА_8 та досягнення кінцевої мети отримання неправомірної вигоди, повідомив про необхідність надання частини неправомірної вигоди невідкладно, яку він зафіксує на мобільний телефон.

В подальшому, 24.02.2019 близько 20:00 год. ОСОБА_6 , прибувши на заздалегідь обумовлене ним місце на АЗС «БРСМ» за адресою м. Ужгород, вул. Баб?яка, 26, одержав від ОСОБА_8 частину неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.02.2019 складало 13450 грн. Для створення в ОСОБА_8 упевненості в успішності виконання розробленого плану ОСОБА_6 запропонував останньому після внесення недостовірних відомостей до баз даних надати йому скріншоти цих баз та особисто переконатись у виконанні ним взятих на себе зобов?язань з метою отримання неправомірної вигоди. Разом з тим, для реалізації розробленої ним злочинної схеми отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 повторно наказав ОСОБА_8 передати йому реєстраційні знаки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва), а в подальшому вирізану з кузова вказаного автомобіля частину з заводським маркуванням (ідентифікатором).

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідування час та спосіб, ОСОБА_3 організував внесення у АСМО «Інспектор» від імені старшого державного інспектора ВМО №3 митного поста «Херсон-Центральний» митниці ДФС у Херсонській області ОСОБА_12 завідомо неправдивих відомостей про те, що начебто 25.02.2019 о 03 год. 55 хв. транспортний засіб марки «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва), VIN-код НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 виїхав через контрольний пункт «Каланчак» в напрямку АРК Крим.

Надалі, на вимоги ОСОБА_9 , 25.02.2019 ОСОБА_8 при зустрічі біля магазину АВС «Вишенька» в м. Ужгороді по вул. Осипенка, 1, передав йому реєстраційні знаки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва). Крім цього ОСОБА_3 вказав, що наступного дня, тобто ОСОБА_8 повинен передати йому залишок неправомірної вигоди.

26.02.2019 за допомогою додатку для смартфонів «Вайбер» ОСОБА_6 переслав ОСОБА_8 фото екрана комп?ютера, на якому зафіксовані неправдиві відомості в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор 2006» щодо нібито вибуття 25.02.2019 транспортного засобу «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва) через контрольний пункт «Каланчак» в напрямку АРК Крим.

Цього ж дня ОСОБА_6 зустрівся із ОСОБА_8 поблизу магазину АВС «Вишенька» в м. Ужгороді по вул. Осипенка, 1, де продемонстрував на екрані мобільного телефону останньому зображення екрану комп?ютера, на якому зафіксовано відомості про начебто виїзд транспортного засобу «Пежо 806», р.н. НОМЕР_1 (Республіки Литва) під керуванням ОСОБА_11 через контрольний пункт «Каланчак» в напрямку АРК Крим, та пояснив йому, що згідно цих відомостей ОСОБА_11 , керуючи даним транспортним засобом, поїхав у Крим через КП «Каланчак». Також ОСОБА_6 роз?яснив ОСОБА_8 , що у випадку виникнення будь-яких питань до ОСОБА_11 з приводу даного транспортного засобу йому слід відповідати, що машину він продав і вивіз у Крим через Херсон. Одночасно, під час цієї зустрічі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 домовились передати решту неправомірної вигоди наступного дня.

У подальшому, 27.02.2019, об 11 год. 52 хв. ОСОБА_6 зустрівся із ОСОБА_8 на заздалегідь обумовленому місці біля приміщення СТО «Bosch Автосервіс» за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Краснодонців, 44, де одержав від останнього решту обумовленої суми неправомірної вигоди в сумі 700 доларів США, що згідно курсу НБУ на 27.02.2019 складає 18887,84 грн., а також вирізану з кузова вказаного автомобіля частину з заводським маркуванням (ідентифікатором), після чого був затриманий правоохоронним органами у порядку ст. 208 КПК України.

Такими своїми діями ОСОБА_6 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою свого протиправного особистого збагачення, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах третьої особи - ОСОБА_7 , дій з використанням наданого їй службового становища.

За таких обставин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, тобто у проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи, дій з використанням наданого їй службового становища.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковано як прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи, дій з використанням наданого їй службового становища, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.

Вказана справа надійшла до суду з обвинувальним актом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні подав письмове клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження , яке підтримав та просив суд його задовільнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підтримав , просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Також просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків. Надав згоду на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття даного кримінального провадження.

Суд, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , думку прокурора, вважає, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст.285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, лише за умови, якщо особою вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Також судом ураховуються правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к, де указано, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також в даній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду зазначив, що за правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України) .

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У цій справі окреслені Верховним Судом у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні, наявне клопотання захисника обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також обвинувачений в судовому засіданні надав згоду про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Судом роз`яснено обвинуваченому підстави звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження. Суть обвинувачення обвинуваченому зрозуміла.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Відповідно до ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з днявчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Як вбачається із змісту клопотання та матеріалів кримінального провадження, закінчився п`ятирічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

- не ухилялася від слідства або суду;

- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Таким чином, положення ст. 49 КК України є імперативною нормою, яка передбачає не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою,у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Колегією суддів Ксаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенння передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно вимог ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція ч. 1 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 368 КК України є нетяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 було вчинено 27.02.2019 року, з цього часу минуло більше шести років, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся, тобто є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Таким чином на даний момент строк давності за вказане кримінальне правопорушення є таким, що минув, а тому у суду відсутні підстави щодо відмови в задоволенні заявленого клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Обставин, які би виключали звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності судом не встановлено.

За таких обставин, суд, за наявності згоди ОСОБА_3 приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21, постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо особи у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності не може вважатися тотожним ухваленню щодо неї обвинувального вироку суду, оскільки це суперечило б засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), а при вирішенні питання про долю процесуальних витрат на проведення експертизи належить виходити із того, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася. Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту. Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

За таких обставин процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, слід віднести на рахунок держави. Така позиція суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17.

Речові докази

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Запобіжний захід

Відповідно до вимог ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, в тому числі після закриття кримінального провадження, в порядку передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2019 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 115 260,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що визначена ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2019 року сума застави за обвинуваченого ОСОБА_3 була внесена платником ОСОБА_13 на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області .

Після внесення застави ОСОБА_3 був звільнений з під варти.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, встановлено підстави і умови повернення застави. Вона повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, якщо не була звернена в дохід держави. При цьому, аналіз положень статей 182, 194, 196, 197, 199, 181, 203 КПК в їх системному взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені у ч. 5 ст. 194 КПК обмеження, діють певний, визначений ухвалою суду (слідчого судді), строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі і застава, визначеного строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Таким чином, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне застосований запобіжний захід скасувати, після набрання ухвалою законної сили.

Арешт майна.

Судом встановлено, що 01.03.2019 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти в сумі 969 гривень, мобільний телефон Iphone 6, біло-золотого кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», грошові кошти в сумі 700 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662063 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662062 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662061 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662066 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662065 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662064 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662067 С, обрізок металу із викарбуваними цифрами та буквами.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України - Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 21.02.2019 підлягає закриттю, з врахуванням приписів ч.4 ст. 174 КПК України, зважаючи на те, що майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, а саме:

грошові кошти в сумі 969 гривень, мобільний телефон Iphone 6, біло-золотого кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», грошові кошти в сумі 700 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662063 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662062 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662061 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662066 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662065 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662064 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662067 С, обрізок металу із викарбуваними цифрами та буквами та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження майном, а також обумовлювали б подальший арешт майна, а відтак, наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2019 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.cт. 12, 49 КК України, п. 2 ч. 2 ст. 284, ст. 285 288, 369-371, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 368 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000046 від 21.02.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності провадженням закрити.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2019 р., справа №463/1397/19, після набрання ухвалою суду законної сили - скасувати.

Повернути, після набрання ухвалою суду законної сили, заставодавцю ОСОБА_13 внесені ним на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2019 р., справа №463/1397/19, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 115 260,00 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУДСА України у Львівській області.

Арешт накладений на: грошові кошти в сумі 969 гривень, мобільний телефон Iphone 6, біло-золотого кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», грошові кошти в сумі 700 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662063 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662062 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662061 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662066 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662065 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662064 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662067 С, обрізок металу із викарбуваними цифрами та буквами- скасувати.

Речові докази по справі:

-грошові кошти: у розмірі 700 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662063 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662062 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662061 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662066 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662065 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662064 C, купюра номіналом 100 (сто) доларів США KB 33662067 С- після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику ОСОБА_8 ;

- грошові кошти в сумі 969 гривень, мобільний телефон Iphone 6, біло-золотого кольору, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» - після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику ОСОБА_3 ;

- обрізок металу із викарбуваними цифрами та буквами - після набрання ухвалою суду законної сили - знищити;

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в ході досудового розслідування, віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дата оголошення повного тексту ухвали 29.07.2025 о 09:00 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1