ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/404/25 Справа № 697/1155/23 Категорія: ч. 2 ст. 286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000137 від 08.04.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого КФ «Конті», несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 8603,60 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 08.04.2023 близько 13 год 00 хв, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Рassat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатація якого згідно з висновком експерта №СЕ-19/124-23/4451-ІТ від 05.05.2023 забороняється через невідповідність товщини гальмового диску заднього лівого колеса вимогам підприємства-виробника, відповідно до вимог п.31.4.1 а) Правил дорожнього руху України, під час руху перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновків судово-медичних експертиз №05-3-08/828 від 14.04.2023 та №02-01/348 від 27.04.2023 у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий алкоголь в концентрації 1,03 та 1,04 проміле, вказана концентрація алкоголю в крові зумовлює легке сп`яніння, грубо порушуючи вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рухаючись в м. Каневі по проїзній частині вул. 206 Дивізії, поблизу будинку № 8, зі сторони перехрестя з круговим рухом вулиці Енергетиків, вулиці 206 Дивізії та вулиці Золотоніська в напрямку вул. Героїв Дніпра, діючи необережно, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну та, в момент виникнення небезпеки для його руху, своєчасно не вжив заходів для негайного зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля марки «Volkswagen Рassat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для того, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжив свій рух, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вулиці 206 Дивізії поза межами пішохідного переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому кісток лівої гомілки, що, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/361 від 03.05.2023, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; закритий переломовивих голівки та шийки лівого плеча, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; садна голови та кінцівок відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Така дорожньо-транспортна пригода та отримання потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/361 від 03.05.2023, та порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з висновками судово-медичних експертиз №05-3-08/828 від 14.04.2023; № 02-01/348 від 27.04.2023 та порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №703, №748/23-23 від 18.05.2023 перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2025 змінити через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував те, що він є особою молодого віку, несудимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи та проживання, на утриманні має малолітню, неповнолітню дітей та дружину, є єдиним годувальником сім`ї, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того не враховано відношення обвинуваченого до скоєного у виді надання першої допомоги, оплати лікування, примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків у повному обсязі, позицію потерпілого про відсутність претензій будь-якого характеру та призначення ОСОБА_7 покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Наведені обставини, з урахуванням обставин, які визнані судом пом`якшуючими, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, а також даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який потребує лікування та нагляду, на думку сторони захисту, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання менш суворого ніж призначив суд, із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Узагальнюючи викладене уважає, що запропоноване стороною захисту покарання є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того звертає увагу на те, що в порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України рішення суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є не вмотивованим.

Будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , який 20.05.2025 телефонограмою повідомив про небажання приймати участь в судовому розгляді.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона до задоволення не належить.

Частинами 1 та 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не заперечується.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, колегія суддів визнає правильною, такою, що узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону щодо меж судового розгляду, передбачених ст. 337 КПК України.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючи доводи захисника ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обгрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу винуватого, який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, визнавши обставинами, що пом`якшують його покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, при відсутності обставин, що його обтяжує.

На переконання суду апеляційної інстанції, за наведених вище обставин, призначене ОСОБА_7 покарання в межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі з обов`язковим додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого, попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, на утриманні має двох дітей та дружину, про що не міститься посилань у судовому рішенні в обгрунтування призначеного покарання, однак на що посилається сторона захисту, не дає підстав для призначення йому менш суворого покарання, яке є мінімальним основним та додатковим обов`язковим покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Позиція потерпілого ОСОБА_9 щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, не є визначальною для суду, однак підлягає оцінці при призначенні покарання, яка у даній справі, врахована у сукупності із іншими обставинами, які підлягають врахуванню при призначенні покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання додатковою обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 визнання вини у вчиненому, на що вказує сторона захисту, оскільки, зокрема, визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення є складовими поняття щире каяття, яке враховано судом, як обставина, передбачена ст. 66 КК України.

Згідно висновків езофагогастродуоденоскопії від 15.11.2024, у ОСОБА_7 наявні ознаки активного гастриту, ерозивної гастропатії, деформації та виразки цибулини 12-палої кишки. Разом з цим матеріали провадження не містять даних про те, що вказані хвороби унеможливлюють відбування ним покарання у виді позбавлення волі або потребують термінового оперативного вирішення, на що посилається адвокат. Крім того матеріалами провадження не підтверджена наявність у ОСОБА_7 хвороби хребта.

Частиною 2 статті 66 КК України передбачено право, а не обов`язок суду віднесення до обставин, що пом`якшують покарання інших обставин, не передбачених ч. 1 наведеної вище статті, що застосовується з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності.

З огляду на те, що стороною захисту не доведено, що ОСОБА_7 наразі має незадовільний стан здоров`я, колегія суддів не визнає це обставиною, що пом`якшує його покарання, наголошуючи, що таке покарання є мінімальним за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, про що просить сторона захисту та зауважує про таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім визначених випадків, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. На цих же підставах суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а, з урахуванням особи винного, умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Такі обставини у своїй сукупності, повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. У будь-якому випадку, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обгрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, установлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують призначене ОСОБА_7 покарання, з урахуванням характеризуючих даних на останнього, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і не дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Ураховується, що відшкодування заподіяної потерпілому шкоди є обов`язком обвинуваченого, дії якого перебувають у прямому причинному зв`язку із отриманими внаслідок ДТП ушкодженнями і, на думку колегії суддів, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням того, що така пригода ОСОБА_7 вчинена в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вбачається із вироку, ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, тому наведене визнано обставиною, що пом`якшує його покарання. Колегія суддів не ставить під сумнів наявність такої пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, з урахуванням того, що вона в апеляційному порядку не оскаржується. Разом з цим враховує, що наявність такої обставини не зазначалась в обвинувальному акті, тобто не була присутня під час досудового розслідування, а була встановлена судом під час судового розгляду. У зв`язку із тим, що судом не зазначено у чому саме полягало активне сприяння ОСОБА_7 в розкритті кримінального правопорушення, колегія суддів позбавлена можливості оцінити на скільки таке сприяння істотно знизило ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, установлені у кримінальному провадженні обставини, в тому числі і ті, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, за своєю суттю та соціальною вагомістю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 тяжкого злочину, і самі по собі не можуть бути безумовною підставою для застосування ст. 69 КК України до призначеного йому покарання.

Наразі суд апеляційної інстанції визнає вид та розмір, як основного так і обов`язкового додаткового покарання ОСОБА_7 таким, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, при невстановленні достатніх даних, які би доводили явну несправедливість призначеного останньому покарання.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді