Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4826/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/655/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000699 від 28.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді від 01 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчої та накладено арешт на транспортний засіб марки «Тесла» д.н.з. НОМЕР_1 . Позбавлено власників і будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

В апеляційній скарзі володілець майна - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту на майно.

Вважає, що дана ухвала винесена без достатніх на те підстав, та з порушеннями норм КПК України.

Зазначає, що власником транспортного засобу марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.09.2023 року є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що власник майна ОСОБА_8 при розгляді клопотання слідчим суддею не був присутній і належним чином не був повідомлений. Матеріали провадження не містять даних про його належне повідомлення. Також власник автомобіля ніякого відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України не має.

Стверджує, що будь-яких відомостей (доказів) на підтвердження підстав керування користування (володіння) ним названим автомобілем слідчий суддя не мав і у додатку до клопотання такі дані слідчим не надані.

Зазначає, що автомобіль перебував на місці де його оглядала слідча 28 серпня 2025 року ще з дня 27 вересня 2025 року, на час коли кримінального провадження за ст.382 ч.1 КК України не існувало. Будь-яких даних доказів того, що саме ним керувався автомобіль відсутні у слідчої і суду.

Вказує. що слідчим суддею не наведено беззаперечних доказів, які б підтвердили необхідність накладення арешту на вилучений автомобіль, виключно для збереження речових доказів, власником якого являється інша особа.

Невідомо з яких підстав і яким чином автомобіль опинився на 236 км. автодорого Київ-Чоп і даних у слідчого судді, що саме він ним керував відсутні.

На думку апелянта, в ухвалі слідчого судді не дотримано жодної вимоги статті 171 та статті 172 КПК України, що є грубим порушенням норм чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, у відповідності до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Положеннями ч.3 ст.171 КПК України передбачено, що в даному випадку у клопотанні повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

У відповідності до матеріалів провадження №285/4826/25, в провадженні Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000699 від 28.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

За змістом клопотання про накладення арешту на майно досудовим розслідуванням встановлено, що 27 серпня 2025 року о 22 годині 58 хвилин за адресою Звягельський район с. Анета, пост м. Звягель по автодорозі Київ-Чоп 236 км, працівниками патрульної поліції зупинено автомобіль марки «Тесла» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який позбавлений права керування транспортними засобами згідно рішення Звягельського міськрайонного суду, тим самим не виконує вказане рішення суду, яке набрало законної сили та є остаточним для виконання на всій території України,

28 серпня 2025 року в ході проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості поблизу СП м. Звягель по автодорозі Київ-Чоп 236 км виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що власником транспортного засобу марки та», д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СТО 76 від 16.09.2023 є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований по АДРЕСА_1 .

29.08.2025 слідча СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме вилучений автомобіль марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 . яким користувався ОСОБА_7 та який належить на праві власності ОСОБА_8 .

За результатами судового розгляду слідчим суддею накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку слідчим суддею ретельно не перевірено доводи слідчої щодо накладання арешту на автомобіль марки Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 , в співвідношенні до матеріалів кримінального провадження, та зроблено хибний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на це майно.

Крім того, як встановлено апеляційним судом за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, клопотання про арешт майна - автомобіль марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 ., явно не відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Так, фактично формально посилаючись у клопотанні про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на вище зазначений автомобіль, прокурор повинен був зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Разом з тим, з аналізу змісту матеріалів, долучених до клопотання вбачається, що до зазначеного процесуального документа, не долучено жодного доказу на підтвердження доводів клопотання слідчої відносно процесуальної необхідності накладання арешту на майно - автомобіль марки Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, жодних (переконливих) доказів того, що вилучене майно - автомобіль марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 ., є речовим доказом, тобто носієм відомостей та інформації, яка об`єктивно стосується обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, в матеріалах провадження не міститься.

Також, не спростовано твердження ОСОБА_7 , що він транспортним засобом не керував, а клопотання слідчого ґрунтується на рапортах працівників поліції, які в розумінні ст. 84 КПК України не є доказом. Належних доказів, як наприклад записи з боді камер, відеореєстраторів, вуличних камер, показань свідків сторона обвинувачення не долучає.

В свою чергу, стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції фактично не доведено доказами необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 ., який належить на праві власності іншій особі ОСОБА_8 , саме в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000699.

З урахуванням цього, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу для накладення арешту на майно (автомобіль марки «Тесла», д.н.з. НОМЕР_2 . ), передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.1 ст.175, ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, висновки викладенні в оскаржуваному рішенні є помилковими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не перевірив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначену ухвалу слідчого судді про арешт майна скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчої СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000699 від 28.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01.09.2025 року, якою задоволено клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000699 від 28.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчої про арешт майна транспортного засобу марки «Тесла» д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: