КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 12 травня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 24 лютого 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Заяву ОСОБА_9 щодо придбання нерухомого майна від 08.12.2020 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :01:002:0060 від 01.02.2024 на 1 арк.;

- Заяву про згоду на продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 04.08.2021 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :01:013:0001 від 01.04.2024 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :02:010:0070 від 17.02.2024 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :03:059:0021 від 20.05.2024 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :01:201:0002 від 08.04.2024 на 1 арк.;

- Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_16 від 20.08.2009 р. на 1 арк.;

- Технічний паспорт на садибний будинок за адресою: АДРЕСА_3 від 13.08.2007 р. на 3 арк.;

- Технічний паспорт на садибний будинок за адресою: АДРЕСА_3 від 22.01.2022 р. на 5 арк.;

- Кваліфікований сертифікат за адресою: АДРЕСА_3 , виданий ОСОБА_17 від 10.07.2014 на 1 арк.;

- Технічний паспорт на садибний будинок за адресою: АДРЕСА_3 від 22.01.2022 р. на 5 арк.;

- Кваліфікований сертифікат за адресою: с. Ромашки, вул. Набережна 42б виданий ОСОБА_17 від 10.07.2014 на 1 арк.;

- Технічний паспорт на садибний будинок за адресою: АДРЕСА_3 в від 22.01.2022 р. на 5 арк.;

- Кваліфікований сертифікат за адресою: с. Ромашки, вул. Набережна 42в виданий ОСОБА_17 від 10.07.2014 на 1 арк.;

- Довідку про показники об`єкта нерухомого майна видна ТОВ «ВЛАДИКО» №1-52 від 22.01.2022 на 1 арк.;

- Довідку про показники об`єкта нерухомого майна видна ТОВ «ВЛАДИКО» №1-51 від 22.01.2022 на 1 арк.;

- Довіреність між ОСОБА_18 та ОСОБА_11 щодо розпорядження земельною ділянкою з номером :02:007:0076 від 19.12.2023 на 3 арк., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та зобов`язати детективів у кримінальному провадженні повернути ОСОБА_5 документи, які було вилучено під час обшуку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що ухвалою слідчого судді від 29 січня 2025 року дозволу на проведення обшуку детективу ОСОБА_19 не надано.

Посилається на те, що метою накладення арешту відповідно до клопотання є збереження речових доказів, однак резолютивна частина оскаржуваної ухвали взагалі не містить вказівки на мету накладення арешту.

Слідчим суддею не враховано також те, що у клопотанні не доведено існування ризиків можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вилучених документів.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, детективами Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 червня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000781 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що в період з 2019 по 2023 рік невстановлені особи за результатами безпідставного отримання оплати за електричну енергію за «зеленим тарифом» для приватних домогосподарств, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками, розташованими на території Київської області, шляхом внесення до заяв - повідомлень про укладення договорів купівлі-продажу електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватних домогосподарств недостовірних відомостей щодо наявності власних приватних домогосподарств, привласнили кошти ПрАТ «НЕК «Укренерго» в особливо великих розмірах, що призвело до безпідставного отримання оплати за електричну енергію за «зеленим тарифом» на суму понад 91 млн грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України, в тому числі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) маючи у володінні земельні ділянки умисно роздробили їх на менші земельні ділянки та присвоїли їм окремі юридичні адреси.

В подальшому, вказаними особами до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подано заяви, з метою підключення на кожній земельній ділянці побутових сонячних станцій потужністю до 3 кВт/год., із відомостями щодо наявності на них відповідних домоволодінь або господарських споруд.

В ході проведення виїзних позапланових перевірок за участі представників НКРЕКП у м. Києві та Київській області і Держенергонагляду у Київській області комісією встановлено, що за адресами приєднань фактично знаходиться одна будівля, яка не призначена для постійного проживання. Також, наявні будівлі не електрифіковані.

24 лютого 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року проведено обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_20 під час якого виявлено та вилучено ряд документів.

24 лютого 2025 року постановою детектива другого відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_21 вилучені під час обшуку документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

26 лютого 2025 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_20 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000781, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта, що ухвалою слідчого судді від 29 січня 2025 року дозволу на проведення обшуку детективу ОСОБА_19 не надано є необґрунтованими, оскільки слідчим суддею в цілому задоволено клопотання детектива Головного підрозділу детективів БЕБ України ОСОБА_21 та надано дозвіл на проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_20 , з метою виявлення та вилучення речей і документів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2024 року.

Крім того, детектив ОСОБА_19 відповідно до постанови про зміну складу слідчої групи від 23 вересня 2024 року входить до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000781 від 11.06.2024.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/8224/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_25

Справа № 11сс/82/2615/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК