Справа №694/2275/25
провадження № 1-кс/694/838/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000886 від 27.07.2025,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в якому просить накласти арешт на речі, вилучені 29.07.2025 року під час проведення огляду місця події за правилами обшуку, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: зішкріб речовини бурого кольору, ганчірку, шорти, майку та ніж, що поміщені до паперової коробки, та визначити місцем їх зберігання кімнату зберігання речових доказів Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаської області, за адресою: вулиця Благовісна, 50, м. Звенигородка Черкаської області.

Клопотання обґрунтоване тим, що 27.07.2025 року приблизно о 06 год.00хв., за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без видимих ознак насильницької смерті. Труп направлено на розтин. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №186 виданого 29.07.2025 судово-медичним експертом ОСОБА_6 , причиною смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є недокрів`я внутрішніх органів, гемоперетонеум, ушкодження судин сальника та брижі, ушкодження внаслідок контакту з гострим предметом намір не визначений.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 27.07.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000886, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку з невідкладним випадком, з метою врятування майна (речових доказів), до постановлення ухвали слідчого судді, старшим слідчим-криміналістом ВРЗСПЖЗО СУ ГУНП Черкаській області ОСОБА_7 із застосуванням відеозйомки відеокамерою «Panasonic FULL HD», за згодою користувача ОСОБА_8 29.07.2025 року в період часу з 18 год. 50 хв. до 19 год. 24 хв. проведено огляд місця події за правилами обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на праві власності належить ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено та вилучено: 1) у будинку, із стіни в коридорі зішкріб речовини бурого кольору, який упаковано до паперового конверту; 2) у будинку в кімнаті ганчірку, яку поміщена до картонної коробки, 3) у будинку в кімнаті шорти та майку, що належали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4) у гаражі на підлозі ніж, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане майно постановою старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 від 30.07.2025 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та передано до кімнати зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Враховуючи те, що вилучені зішкріб речовини бурого кольору, ганчірка, шорти, майка, ніж є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди

кримінального правопорушення і важливу інформацію та під час досудового розслідування необхідно провести слідчі дії, в яких може виникнути необхідність в ході досудового розслідування, з метою забезпечення їх збереження і запобігання можливості пошкодження, псування, знищення та відчуження на вказані речові докази згідно ст. 170 КПК України повинен бути накладений арешт.

Ухвалою слідчого судді від 01.08.2025 року клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків, які було вчасно усунуто, а клопотання повторно направлене до суду. Отже, клопотання про арешт майна подано з дотриманням строку, визначеного абз. 2 ч. 5 ст.171 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи Звенигородська окружна прокуратура повідомлялась належним чином. Причини неявки прокурора суду не відомі.

Володілець майна ОСОБА_8 також не з`явилася на розгляд клопотання. Про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином.

Частиною 1 статті 172 цього Кодексу передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, а тому слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частинами першою та другою ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з частиною першою статті 91 КПК України.

Звертаючись із клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий просить накласти арешт на зішкріб речовини бурого кольору, шорти та майку, що належали загиблій ОСОБА_5 , ганчірку та ніж, що належать ОСОБА_8 , які були вилучені в ході огляду місця події, поміщені до паперових конвертів, постановою слідчого визнані речовими доказами у справ та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Звенигородського РВП.

В той же час, зразки, отримані для експертизи, не є доказами у кримінальній справі, проте несуть в собі інформацію, що має доказове значення. Така інформація стає доступною і може бути застосована в доведенні по кримінальному провадженню лише в результаті проведення експертизи. Саме тому зразки для порівняльного дослідження мають особливий процесуальний статус, являють собою матеріал для отримання нового або перевірки вже наявного доказу. Зразки, отримані для проведення експертизи, самі по собі не встановлюють обставин, що входять до предмета доказування, вони потрібні для порівняльного дослідження під час проведення експертизи (постанова Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №591/2823/19 (провадження №51-49км22).

Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому, настання таких наслідків можливо в разі, якщо таке майно перестане перебувати в розпорядженні сторони обвинувачення внаслідок його витребування власником.

Зі змісту матеріалів, долучених на обгрунтування доводів клопотання, вбачається, що на момент звернення до слідчого судді такі матеріали не містять доказів на підтвердження існування обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, що в свою чергу виключає як будь-яке обмеження права власності, так і настання наслідків, передбачених абз. 2 ч. 1 та ч. 11 ст. 170 КПК України, запобігання яким і є завданням застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна задля досягнення його мети.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що зважаючи на те, що арешт майна є одним із заходів забезпечення збереження речових доказів, направлених виключно на недопущення настання наслідків, передбачених абз. 2 ч. 1 та ч. 11 ст. 170 КПК України, тому не накладення арешту на майно не тягне

за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими (постанова Верховного Суду від 27.09.2022 у справі №233/5393/20 (провадження №51-5495км21).

Зважаючи на те, що стороною обвинувачення у клопотанні не доведено необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, з огляду на те, що не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на зішкріб речовини бурого кольору, ганчірку, шорти, майку та ніж, що були поміщені до паперових коробок.

Керуючись статтями 1-40, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погодженого начальником Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000886 від 27.07.2025 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1