Справа № 450/3240/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/555/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000043 від 13 лютого 2021 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.3 ст.357 КК України

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком, що не перевищує шістдесят днів, тобто до 01 серпня 2025 року включно. Визначено ОСОБА_6 заставу триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744300 гривень. Роз`яснено обвинуваченому, що застава може бути внесена у визначеному судом розмірі у будь-який момент з часу винесення ухвали. Внесення застави, визначеної судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підставою для звільнення особи з-під варти. У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із місця свого реєстрації, проживання, перебування без дозволу суду, в провадженні якого перебуватиме справа; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У разі невиконання покладених обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави. Копію ухвали вручено прокурору, захиснику, обвинуваченому та направлено начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів, поєднаних із насильством щодо потерпілих; дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, наявність судимостей; відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, оскільки обвинувачений є безробітним, неодруженим, у нього немає осіб на утриманні, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, а також враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.3 ст.357 КК України, у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, та свідчать, що ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, з метою схилити їх надавати показання, які виправдовують обвинуваченого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 у частині визначення розміру застави та постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що визначивши обвинуваченому розмір застави триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 5 ст. 182 КК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Будь-яких даних про отримання обвинуваченим відповідних доходів, які вказують на можливість внесення ним визначеного суддею розміру застави, матеріали справи не містять. Визначений ромір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, який є безробітним та не має постійного джерела доходу.

Прокурор ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти апеляційної скарги заперечує, оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою. Наголошує, що при розгляді клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення такого.

Адвокат ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримує.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю підозрюваного та його захисника апеляційному суду не надходило.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 врахував положення наведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що продовжують існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, з метою схилити їх надавати показання, які виправдовують обвинуваченого; вчинити інше кримінальне правопорушення, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_6 та врахувавши те, що безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати згубного впливу на здоров`я населення та соціальне благополуччя суспільства.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ч. 5 ст. 182 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір застави у межах максимального розміру, передбаченого вимогами цієї статті, обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів, поєднаних із насильством щодо потерпілих, що значно підвищує суспільну небезпеку вчиненого.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000043 від 13 лютого 2021 року у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.3 ст.357 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4