КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2444/2025 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000175, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий вид - одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, у виді позбавлення волі строком 1 місяць.

Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 06.06.2024 приблизно о 18 год. 20 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що розташована поблизу станції метро «Житомирська» у м. Києві, побачив на асфальті блістер із вмістом 8 (восьми) таблеток білого кольору, з вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). У цей час, у останнього виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання даного наркотичного засобу для особистого вживання

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), ОСОБА_7 підняв та поклав блістер із вмістом 8 (восьми) таблеток білого кольору, до правої задньої кишені шортів, в які був одягнений на той час, тим самим умисно незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі.

Після чого, ОСОБА_7 06.06.2024 приблизно о 18 год. 35 хв., продовжуючи свої злочинні дії, незаконно зберігаючи при собі вказаний наркотичний засіб, зайшов до вестибюлю станції метро «Житомирська» у м. Києві, де і був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у правій задній кишені шортів, в які він одягнений, знаходиться блістер із вмістом 8 (восьми) таблеток білого кольору, з вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

У подальшому, ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 298-2 КПК України та у присутності двох понятих чоловічої статі, було проведено особистий обшук та обшук речей ОСОБА_9 , в ході якого із правої задньої кишені шортів, в які був одягнений на той час, вилучено блістер із вмістом 8 (восьми) таблеток білого кольору, з вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,176 г.

Відповідно до Списку № 1 Таблиці № ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, метадон (фенадон) є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого особою протягом року після засудження за цією статтею.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року скасувати, кримінальне провадження закрити.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, апелянт вказує на те, що за епізодом 06.06.2024 він вчинив дії, які необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повній мірі.

Колегія суддів вважає доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неспроможними, з огляду на наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Всупереч доводів обвинуваченого, надані ним показання у суді першої інстанції, є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються із обставинами кримінального провадження, з огляду на що суд першої інстанції за згодою усіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що під час затримання та здійснення досудового розслідування він себе обмовив, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки під час судового розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_7 надав детальні і послідовні показання щодо фактичних обставин, не заперечуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, при цьому, він не зазначав про порушення його прав під час досудового розслідування.

Клопотання сторони захисту про дослідження судом апеляційної інстанції доказів у справі колегією суддів залишено без задоволення відповідно до положень ст. 404 КПК України з огляду на те, що судом першої інстанції докази у кримінальному провадження згідно ч. 3 ст. 349 КК України не досліджувалися.

Також неприйнятними колегія суддів уважає посилання обвинуваченого на те, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, позаяк вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік.

Нове кримінальне правопорушення 06.06.2024 ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 16.02.2024, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України. Тобто, його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею, і обґрунтовано призначено на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків з урахуванням положень ст. 72 КК України.

З огляду на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею» і, відповідно, необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів не вбачає підстав для з`ясування фактичних обставин, які ніким із учасників не заперечувалися у суді першої інстанції, що узгоджується із практикою Верховного Суду, яка передбачає, що вирок суду першої інстанції, ухвалений в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, може бути оскаржений в апеляційному порядку також у зв`язку і з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченої особи (позиція Верховного Суду у постановах від 19 грудня 2018 року в справі № 730/811/17, 16 жовтня 2019 року в справі № 447/1479/18, 29 жовтня 2019 року в справі № 486/528/18, 31 жовтня 2019 року в справі № 484/555/17, 27 листопада 2019 року в справі № 211/5318/18, 21 січня 2021 року в справі № 165/2663/19, 15 лютого 2023 року в справі № 711/4047/22).

Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, а також про порушення норм КПК України, є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, на які посилається обвинувачений, апеляційним судом не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: ______________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4