ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/309/25 Справа № 697/1413/25 Категорія: ст.ст. 181, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрюваний захисник ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Келеберда Канівського району Черкаської області, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК україни,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 03.08.2025 року з утриманням останнього у Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням засобів електронного контролю, терміном на два місяці.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду цілодобово.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, окрім як під час участі у слідчих діях;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали - до 03.08.2025 року.

Ухвала суду мотивована тим, що органами досудового слідства доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде домашній арешт, і такий запобіжний захід буде достатнім, щоб забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і виправданим з урахуванням даних про особу підозрюваного та обставин встановлених слідчим суддею, які впливають на суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням останнього у Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню.

Слідчий суддя не врахував наявність ризику як знищення або спотворення будь-яких речей підозрюваним ОСОБА_7 та не дослідив наявні у матеріалах клопотання докази на підтвердження вказаного ризику, не надавши їм жодної правової оцінки у сукупності з іншими доказами, які є суттєвими та мають істотне значення у вказаному кримінальному провадженні для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде цілодобовий домашній арешт, із застосуванням засобу електронного контролю. Суд не врахував той факт, що ОСОБА_7 у будь-який час, перебуваючи за місцем свого проживання зможе вживати спиртні напої та на фоні наявної легкої розумової відсталості, розуміючи наслідки вчиненого, зможе пошкодити вищевказані засоби контролю та з метою уникнення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також суд не врахував, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні дають викривальні покази щодо останнього та під час вчинення самого кримінального правопорушення підозрюваний неодноразово висловлював на їх адресу погрози фізичної розправи та пошкодженням майна, а також продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема аналогічні відносно потерпілого та свідків шляхом незаконного впливу на них для забезпечення відвернення та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім наявності вказаних ризиків органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення одразу покинув місце його вчинення та працівниками поліції був затриманий не одразу, тобто, перебував на волі та переховувався від органу досудового розслідування.

Враховуючи викладене на даному етапі розслідування лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що виключає собою можливість обрання відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ ВП №1 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000164 від 03.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

За даними досудового розслідування, ОСОБА_7 , 03.06.2025 року о 01 год. 14 хв., знаходячись на території подвір`я за місцем свого постійного проживання, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_10 , відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу Національної поліції України, оскільки він перебував в поліцейському однострої з видимими знаками розпізнання (мав на собі нагрудний жетон, шеврони, погони) та приїхав на службовому автомобілі Національної поліції «Skoda Karog» за місцем проживання ОСОБА_7 для обслуговування повідомлення, яке надійшло на лінію «102» від гр. ОСОБА_11 за фактом пошкодження ОСОБА_7 паркану в с. Келеберда Черкаського району Черкаської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння щодо настання суспільно небезпечних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, взяв до рук ручний культиватор, що знаходився на території його подвір`я та нецензурно виражаючись в бік останнього, нереагуючи на законні вимоги працівника поліції припинити вказані дії, кинув у нього культиватор, після чого продовжуючи своє кримінально протиправне діяння, взяв на території власного подвір`я дерев`яний брусок та підбігши до нього збоку, наніс останньому один удар вказаним бруском в область його голови, і таким чином спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани волосистої частини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується відомостями медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_10 .

03.06.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

03.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Слідчий в клопотанні зазначив, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання про застосування запобіжного заходу та матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що прокурором доведено ризик можливого переховування від органів досудового розслідування чи суду (оскільки не працюючий), може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчим суддею враховано, що соціальні зв`язки ОСОБА_7 не є сталими (не має постійного місця роботи, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має); перебуває під наглядом у лікаря-психіатра у зв`язку з легкою розумовою відсталістю (а.с. 51); ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2023 до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру (а.с. 24-26).

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде домашній арешт, і такий запобіжний захід буде достатнім, щоб забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і виправданим з урахуванням даних про особу підозрюваного та обставин встановлених слідчим суддею, які впливають на суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та не спростовують правильності висновків слідчого судді щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Слідчим суддею повно та всебічно досліджено матеріали клопотання, у судовому засіданні заслухано думку учасників справи та надано належну оцінку обґрунтованості підозри та наявності ризиків, вказаних в клопотанні.

Колегія суддів також враховує, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту 04 червня 2025 року до постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції доказів про порушення підозрюваним застосованого обмеження прокурором не надано, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий тримання під вартою, як того просить прокурор.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги прокурором не надано доказів ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, прокурора чи суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення під час перебування під домашнім арештом.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів суттєвими не являються та не можуть бути підставами для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді