Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/98/24

Номер провадження: 1-кп/511/76/25

27.05.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головучюого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 (дистанційно), ОСОБА_8 (дистанційно), ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000059 від 05.06.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Купіно, Новосибірської області, РФ, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 311, ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Покурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, судимість погашена, тому усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним, враховучючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. (ч.1 п.1 ст.177 КПК України). Обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у вказаному провадженні, тобто перешкоджати їх з`явленню до суду, примушувати їх до відмови від давання показань, а також давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози насильством, знищенням їх майна, а також погрожувати вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також, ОСОБА_4 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на його схильність до скоєння злочинів, ідентичних за своїми кваліфікуючими ознаками. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив суд відмовити прокурору в задоволенні клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та можливість застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора. Пояснив, що вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає, злочинних дій не вчиняв, повинен утримувати матір похилого віку та неповнолітнього сина, а тому мусить працювати вдень. Просив суд застосувати до нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, постійного місця роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, давши оцінку обґрунтованості заявленого прокурором клопотання, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, санкція статей, за якими обвинувачується ОСОБА_4 передбачає позбавлення волі на строк до 12 років (ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313 КК України).

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, обвинувачений не одружений, не працевлаштований, що посилює наявність ризику втечі.

На противагу доводам сторони захисту, суд вважає, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , який вважає себе цілком не винуватим у пред`явленому обвинуваченні, може впливати на свідків, які були допитані лише на стадії досудового розслідування та під його впливом можуть змінити свої покази на стадії судового розгляду.

Окрім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює та може вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Суд приймає до уваги посилання сторони захисту на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_4 (наявність непрацездатної матері, дітей та постійного місця проживання), однак вважає, що зазначені соціальні фактори не дають достатніх підстав вважати, що вони мали та можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків, про що суд вже зазначав у своїх ухвалах неодноразово. Інших вагомих та значущих доказів, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, стороною захисту не надано.

Суд вважає, що дії, що ставлять ОСОБА_4 у провину носять суспільно-небезпечний характер, вчиненні ним під час запровадження в Україні воєнного стану в зв`язку з військовою агресією, а тому тримання обвинуваченого під вартою є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Розгляд вказаного кримінального провадження по суті триває, судом досліджуються письмові докази сторони обвинувачення, які мають великий обсяг, кримінальне провадження є складним, в ньому приймають участь багато учасників, зокрема, 3 обвинувачених, 3 захисника, участь яких є обов`язковою і які не завжди мають змогу прибути в судове засідання, обсяг обвинувачення є великим, по справі проводились НСРД, тому на даний час ще не допитані свідки, не заслуховувались показання обвинувачених, які на даній стадії не виявили бажання давати показання, тому суд позбавлений можливості перевірити їх версії. Перед останнім судовим засіданням обвинувачений ОСОБА_5 наніс собі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був доставлений до лікарні для надання медичної допомоги, а тому розгляд кримінального провадження по суті не відбувся.

Відтак, суд приходить до висновку, що на даній стадії процесу саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснити вплив на свідків.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту неможливо, так як необхідних умов для обрання такого виду запобіжного заходу на даній стадії процесу не встановлено. Домашній арешт у нічний час доби не сприяє запобіганню існуючим ризикам, а цілодобовий домашній арешт неможливий, оскільки обвинувачений не має сім`ї та осіб, які будуть задовольняти його нагальні потреби (дитина неповнолітня, мати непрацездатна). Крім того, обвинувачений заперечує щодо цілодобового домашнього арешту, оскільки, за його твердженням, сам мусить працювати.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було визначено відповідно до вимог ст.182 КПК мінімальний розмір застави - 80 (вісімдесят) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн, яку суд вважає необхідним залишити незмінною, оскільки такий розмір застави є мінімальним.

Враховуючи тяжкість злочинів, у вчинення яких обвинувачується ОСОБА_4 , дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, визначення такого розміру застави буде, з одного боку, утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Отже, суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.07.2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишено без задоволення, ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.06.2024 року, якою ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000059 від 05.06.2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд звернув увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Між тим, таких документів стороною захисту суду так і не надано.

На момент розгляду даної справи термін тримання обвинуваченого під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, вважаємо за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 25 липня 2025 року (включно) з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.

Розмір застави, визначений ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року в сумі 242240,00 гривень та обов`язки - залишити незмінним.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1