Справа № 357/5809/25
У Х В А Л А

05 травня 2025 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за № 0000226, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

про арешт тимчасово вилученого майна,

сторони кримінального провадження прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

24.04.2025 у провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , мотивувальна та прохальна частини якого були уточнена прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0000226, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна тимчасово вилученого в ході огляду 22.04.2025 майна із забороною володіння, користування та розпорядження ним, а саме: готівкові кошти у загальній сумі 7 000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень кожна із серіями ВХ 7479732, УИ 0957551, МБ 1863598, УИ 1884092, ВГ 7769888, ВХ 1797477, УИ 2321413, УИ 0587506, УИ 0976551, ВИ 1630649, МБ 6045836, БН 4992405, СБ 1818281, ЛА 2694318, які належать підозрюваному ОСОБА_5 , з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації та мобільний термінал стільникового зв`язку марки «iPhone» imei НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_2 , мобільний термінал стільникового зв`язку марки «NARZO» в корпусі блакитного кольору, які належать підозрюваному ОСОБА_5 , з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, №0000226 від 13.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені дату та час, але не пізніше 08.03.2025 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

08.03.2025 близько 13:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи поруч із приміщенням Територіального сервісного центру МВС №3242 (вул. Сухоярська, 20, м. Біла Церква Київської області), під час особистої зустрічі з громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропонував останній за грошову винагороду здійснити вплив на службових осіб зазначеного центру начальника та екзаменатора ТСЦ №3242 з метою забезпечення успішного складання нею практичного іспиту для отримання права на керування транспортними засобами. У межах вказаної домовленості ОСОБА_5 висунув вимогу про передачу йому неправомірної вигоди в розмірі 15 000 гривень.

01.04.2025 близько 15:55 год. під час повторної зустрічі за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Таращанська, 193, ОСОБА_5 знову висловив ОСОБА_6 вимогу про передачу неправомірної вигоди в розмірі 7 000 гривень, уточнивши, що 5 000 гривень будуть передані екзаменатору ТСЦ №3242, а 2 000 гривень залишені собі як винагорода за посередництво.

Під час вказаних зустрічей ОСОБА_5 умисно створив у ОСОБА_6 переконання щодо своєї реальної можливості вплинути на службових осіб ТСЦ №3242 з метою забезпечення позитивного результату складання нею практичного іспиту.

22.04.2025 року о 14 год. 48 хв., перебуваючи поблизу будинку № 20 на вул. Сухоярській у м. Біла Церква Київської області, діючи з прямим умислом, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання їх наслідків і бажаючи цього, ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, неправомірну вигоду в розмірі 7 000 гривень за вплив на екзаменатора ТСЦ №3242 з метою забезпечення позитивного складання нею практичного іспиту на право керування транспортними засобами.

22.04.2025 ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

22.04.2025 у період часу з 16 год. 03 хв. по 16 год. 27 хв. проведено огляд ділянки місцевості по вул. Сухоярська, 20 м. Біла Церква, де виявлено автомобіль марки Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 . З письмового дозволу ОСОБА_5 проведено огляд салону автомобіля, в ході чого виявлено грошові кошти у загальній сумі 7 000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень кожна із серіями ВХ 7479732, УИ 0957551, МБ 1863598, УИ 1884092, ВГ 7769888, ВХ 1797477, УИ 2321413, УИ 0587506, УИ 0976551, ВИ 1630649, МБ 6045836, БН 4992405, СБ 1818281, ЛА 2694318; мобільний термінал стільникового зв`язку марки «iPhone» imei НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний термінал стільникового зв`язку марки «NARZO» в корпусі блакитного кольору.

23.04.2025 зазначені вище готівкові кошти, мобільні телефони, визнані речовими доказами та приєднані до кримінального провадження за № 0000226.

Вилучені в ході огляду грошові кошти, мобільні телефони, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що здобуті внаслідок кримінально- протиправних дій.

Також, є достатні підстави вважати, що суд у випадку ухвалення обвинувального вироку може призначити покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає таке покарання.

Враховуючи вищевикладене, з метою виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке є речовими доказами, може бути піддане спеціальній конфіскації та яке може бути конфісковане як вид покарання, виникає необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Позиції учасників провадження.

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на телефони, оскільки не доведено їх відношення до кримінального правопорушення. Телефон Айфон йому дав його клієнт по іншій справі на ім`я ОСОБА_7 у постійне користування за три дня до події. Це кнопковий телефон, який йому дав ОСОБА_7 , щоб він міг користуватися послугами оператора мобільного зв`язку МТС. Інший телефон він розблокував при вилученні, щоб слідчий міг його оглянути. Встановлені обставини, мотиви та оцінка слідчого судді.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані копії документів, вважаю, що останнє підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні майно було вилучено 22.04.2025, а на наступний день 23.04.2025 клопотання про накладення арешту на майно було скеровано до суду. Тобто прокурором дотримано вимог ч. 5 ст. 171 КПК України щодо подачі клопотання не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Також встановлено, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000226, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

22.04.2025 у період часу з 16 год. 03 хв. по 16 год. 27 хв. проведено огляд ділянки місцевості по вул. Сухоярська, 20 м. Біла Церква, де виявлено автомобіль марки Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 . З письмового дозволу ОСОБА_5 проведено огляд салону автомобіля, в ході чого виявлено грошові кошти у загальній сумі 7 000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень кожна із серіями ВХ 7479732, УИ 0957551, МБ 1863598, УИ 1884092, ВГ 7769888, ВХ 1797477, УИ 2321413, УИ 0587506, УИ 0976551, ВИ 1630649, МБ 6045836, БН 4992405, СБ 1818281, ЛА 2694318; мобільний термінал стільникового зв`язку марки «iPhone» imei НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_2 ; мобільний термінал стільникового зв`язку марки «NARZO» в корпусі блакитного кольору.

Постановою слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 23.04.2025 тимчасово вилучене під час огляду місцевості майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до п. 1, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути майно, що зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або є доходами від вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог до ч. 2 ст. 168 КПК, тимчасове вилучення майна, може здійснюватись під час огляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

За викладеного, майно вилучене під час огляду місцевості майно вважається тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної компенсації, конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже у слідчого судді існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є речовими доказами у справі, а саме є таким, що набуте кримінально протиправним шляхом (гроші в сумі 7 000.00 грн.) та зберегли сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (мобільні телефони).

Крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачене покарання караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу (ст. 59 КК України).

Конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України (ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Прокурором в судовому засіданні доведено необхідність накладення арешту на вилучені у підозрюваного мобільні телефони в тому числі і з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та забезпечення можливої спеціальної конфіскації.

Отже, під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на тимчасово вилучене майно є збереження речових доказів з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, а також забезпечення можливої спеціальної конфіскації та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За змістом ст.173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критерії в правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, адже арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення, які можуть перешкодити досягненню мети кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження. Тому після проведення з вилученими речами всіх необхідних процесуальних дій (експертних досліджень) і належної процесуальної фіксації виявленої доказової інформації, такі речі як найшвидше мають бути повернуті власнику. Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу.

Водночас, Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на орган досудового розслідування обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає виправданим подальше утримання вилучених мобільних телефонів з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та забезпечення можливої спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя переконаний, що тимчасові обмеження, яких наразі зазнає власник майна, є незначними. Тому арешт цього майна не призведе до надмірних обмежень. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не надано та слідчим суддею не встановлено. Натомість, незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити досягненню мети кримінального провадження, зокрема до приховування майна шляхом неодноразового відчуження на користь третіх осіб.

Отже, обмеження права власності на тимчасово вилучене майно є доказом в кримінальному провадженні, є розумним, пропорційним і співмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету, а також не призведе до надмірного тягаря для власника. На цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, можливої спеціальної конфіскації та забезпечення конфіскації як виду покарання та на даному етапі кримінального провадження не порушується справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Таким чином, клопотання прокурора клопотання слід задовольнити.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 98, 100, 167, 170-173, 175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за № 0000226, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт тимчасово вилученого майна.

Накласти арешт на виявлене та тимчасово вилучене в ході огляду 22.04.2025 майно із забороною володіння, користування та розпорядження ним, а саме:

готівкові кошти у загальній сумі 7 000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень кожна із серіями ВХ 7479732, УИ 0957551, МБ 1863598, УИ 1884092, ВГ 7769888, ВХ 1797477, УИ 2321413, УИ 0587506, УИ 0976551, ВИ 1630649, МБ 6045836, БН 4992405, СБ 1818281, ЛА 2694318, які належать підозрюваному ОСОБА_5 ;

мобільний термінал стільникового зв`язку марки «iPhone» imei НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_2 , мобільний термінал стільникового зв`язку марки «NARZO» в корпусі блакитного кольору, які належать підозрюваному ОСОБА_5 .

Уповноваженим службовим особам, для досягнення цілей кримінального провадження дозволити користування зазначеним майном.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст.174 КПК України.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_8