Провадження № 1-кс/686/6568/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись із матеріалами клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086,

установила:

Прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 шляхом направлення 26.05.2025 поштового відправлення на адресу суду, звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням (зареєстроване у суді 30.06.2025) про накладення арешту на вилучені під час проведення 25.06.2025 обшуків за місцем діяльності фотостудії у ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 : довідку військово-лікарської комісії № 2025-0515-1540 від 15.05.2025 на ім`я ОСОБА_4 ; протокол ультразвукового обстеження №33463 на ім`я ОСОБА_4 ; консультаційний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_4 ; запис лікаря-хірурга на ім`я ОСОБА_4 ; виписку №9225 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5 ; висновок УЗ-обстеження органів черевної порожнини та нирок на ім`я ОСОБА_6 ; акт медичного огляду на ім`я ОСОБА_7 , які поміщено до сейф-пакету № RAW0130522; системний блок, який поміщено в картонне упакування; жорсткий диск об`ємом 1Tb, який поміщено до сейф-пакету №ICR0092578; мобільний телефон марки iPhone 14 ProMax, з серійним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , який поміщено до сейф-пакету №ICR0092580; у квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 : ноутбук марки Lenovo, моделі Tdeapad330S-151KB, з серійним номером YD05X130, сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету № RAW0130523; зарядний пристрій чорного кольору 90W до ноутбука Lenovo, який поміщено до сейф-пакету №RIC2207055; грошові кошти у загальній сумі 3550 доларів США, зокрема 34 купюри кожна номіналом 100 доларів США серії та номер: HB01844826N, KB90850766J, HF73921634C, KJ51994190A, KB03027124M, KL00389390C, KB36710669P, HG25466913A, LB11360261J, PK31151558I, PE68377604D, PK31151557I, LB92343170N, LB15847941J, PL30102800Q, QE60205909A, QE60205778A, PC52084497B, PC52084496B, PC18339639D, ML05994686C, PF41210759P, PF33128389P, QE60205103A, PF41210760P, AF33128388P, PF41206948P, QE60204518A, PJ65845214B, PF41210765P, PL30102799Q, PE96089858C, PC18339638D, QE26405087A; 3 купюри кожна номіналом 50 доларів США серії та номер: MB94140299C, ML85850004B, PD67853583P, які поміщено до сейф-пакету №ICR0092579, із позбавленням права користування, відчуження та розпорядження вилученим майном.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, у зв`язку із наступним.

СУ ГУ Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 20.01.2025, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 354 КК України.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливість виконання завдань, для виконання яких слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У даному випадку клопотання прокурора не містить достатніх обгрунтувань необхідності накладення арешту на вилучені речі, документи та грошові кошти.

Так, зі змісту клопотання прокурора слідує, що досудовим встановлено, що ОСОБА_8 залучила фотографа судії «Фотоцентр» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за вказівкою ОСОБА_8 надає послуги фотошопу стосовно медичних документів для її «клієнтів». Зазвичай ОСОБА_3 здійснює підробку офіційних документів («фотошоп») результатів аналізів та іншого первинного обстеження «клієнтів» ОСОБА_8 , за що отримує від ОСОБА_9 неправомірну вигоду. Разом з тим, прокурором не долучено доказів на підтвердження зазначених відомостей, що позбавляє слідчу суддю можливості переконатися у обставинах, на які прокурор покликається та прийняти законне, обґрунтоване рішення.

Тоді як відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, установивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання прокурора про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідча суддя

постановила:

Повернути прокурору клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086.

Установити строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення у межах установленого суддею строку із клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя