Справа № 496/2597/25
Провадження № 1-кп/496/513/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгірне Тарутинського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

21.12.2024 року ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «HYUNDAI PALISIDE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлу пору доби, в умовах необмеженої видимості, здійснюючи рух по горизонтальній проїзній частині з асфальтобетонним сухим дорожнім покриттям автодороги М-15 «Одеса-Рені» поза межами населеного пункту в Одеському районі Одеської області зі сторони м. Одеси у напрямку м. Рені, приблизно о 09 год. 49 хв., наближаючись до 38 км + 20 м автодороги «Одеса-Рені», де організований двосторонній рух по одній смузі в кожному напрямку, напрямки розділені дорожньою розміткою 1.5., позначеною переривчастою лінією дорожньої розмітки, рухаючись в своїй смузі руху зі швидкістю приблизно 95 км год, був не уважним, діючи з необережності, проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, маючи об`єктивну і реальну можливість не виконувати обгін попутного транспортного засобу, який рухався з меншою швидкістю, а саме автобуса «MAN ВН 403» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перед виконанням вищевказаного маневру не переконався, що смуга зустрічного руху не містить зустрічних транспортних засобів та виїхав на ліву зустрічну (ліву для себе) смугу пуху, водій ОСОБА_4 не обравши безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух, продовжив рух в зазначеному режимі, маючи технічну можливість не допустити події дорожньо-транспортної пригоди, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив та здійснив зіткнення передньою лівою частиною свого транспортного засобу з передньою лівою частиною автомобіля «FORD С-МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався на зустріч в своїй смузі руху зі сторони м. Рені в напрямку м. Одеси та який після зіткнення з автомобілем «HYUNDAI PALISIDE» реєстраційний номер НОМЕР_1 . в режимі юзу виїхав на зустрічну для себе смугу руху та здійснив зіткнення з передньою частиною автобуса «MAN ВН 403» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.5., п/п «б,д» п. 2.3., п. 12.1, п/п «ґ» п. 12.6 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, далі Правила), якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

п/п д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п. 14.2. «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: п/п в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки FORD С-МАХ» реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, закрита тупа травма живота у вигляді множинних розривів брижі тонкого та товстого кішківника, які супроводжувалися активною масивною кровотечею (0,8 - 1 літр), заочеревинною гематомою та ускладнилися геморагічним шоком 2-3 ступеня; закритий перелом тіла правої променевої кістки в нижній третині. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і змінюються разом, згідно з п. 2.1.1 «а» та п. 2.1.3 «л», «о» «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Враховуючи викладене, водій ОСОБА_4 , шляхом належного виконання вимог пунктів: п. 1.5., п/п «б,д» п. 2.3., п/п «в» п. 14.2 Правил гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що багато років працював водієм. 21.12.2024 року вранці виїхав з м. Одеса в напрямку с. Тарутіне через с. Маяки, їхав за кермом автомобіля, віз дітей сина та невістку. Під час руху почав здійснювати обгін автобуса та коли зрозумів, що не встигає завершити маневр, оскільки в зустрічному напрямку рухався автомобіль, почав прижиматися до автобуса, проте відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем. Після ДТП у обвинуваченого піднявся тиск, допомогу постраждалій не надавав. Вподальшому донька обвинуваченого підтримувала зв`язок із родиною потерпілої, надавала фінансову допомогу. Суду повідомив, що щиро розкаюється у вчиненому, зазначив, що здійснив непоправну помилку. Також повідоми, що наразі має тяжку хворобу, потребує лікування у м. Одеса.

Потерпіла суду пояснила, що 21.12.2024 року вранці з с. Надлиманське поїхала з чоловіком до сестри в с. Маяки. Дорогою додому потерпіла перебувала на пасажирському сидінні автомобіля, за кермом перебував чоловік потерпілої, коли на зустрічну смугу виїхав автомобіль та відбулося зіткнення, після чого потерпіла втратила свідомість та була доставлена в Біляївську міську лікарню, де 10 днів проходила лікування. Досі має проблеми зі здоров`ям. Зазначила, що того, що трапилося, вже не виправити, просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером, не судимий, позицію потерпілої, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, усвідомлення допущеної помилки, а також те, що згідно з наданих медичних документів у ОСОБА_4 виявлено тяжку хворобу, яка потребує лікування та регулярних поїздок до м. Одеса, та вважає за необхідне не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого, без ізоляції від суспільства і досягне мети при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371-373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 з випробуванням на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку відраховувати з 14.05.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 36804 грн. 00 коп. за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 25.12.2024 року (справа № 496/8051/24) на автомобіль марки «HYUNDAIPALISIDE», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «FordC-Max» д.н.з. НОМЕР_3 , автобус марки «MANRН 403» д.н.з. НОМЕР_4 .

Речові докази: автомобіль марки «HYUNDAIPALISIDE», д.н.з. НОМЕР_1 залишити власнику ОСОБА_8 , автомобіль марки «FordC-Max» д.н.з. НОМЕР_3 - залишити власнику ОСОБА_7 , автобус марки «MANRН 403» д.н.з. НОМЕР_4 залишити власнику ТОВ «Турист».

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1