Справа № 626/1885/25
Провадження № 1-кп/626/251/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м.Берестин

Берестинський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000430 від 23.04.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добренька Красноградського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.162 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Берестинського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000430 від 23.04.2025 року відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.162 КК України.

Під час досудового розслідування, 13 червня 2025 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акту 23.04.2025 року близько 06 години 00 хвилин, точного часу не встановлено, але не пізніше 0 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , будучи на території домоволодіння за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, таємно, без згоди законних користувачів, шляхом зняття петель кріплення навісного замка відчинив дерев`яні ворота та проник до приміщення гаражу, що розташовується на території вказаного домоволодіння, яке призначене для розміщення матеріальних цінностей. Далі шляхом механічного руху, всупереч волі законних користувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за допомогою фізичної сили відбуксирував з приміщення гаражу на територію двору за вказаною адресою мотоцикл марки «КМЗ Днепр 11» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1992 року випуску вартістю 24999 грн 67коп. Далі ОСОБА_5 за допомогою викрутки викрутив корпус замку запалення на кермі мотоциклу, тобто своїми діями намагався в подальшому привести у дію блок запалювання, щоб завести двигун вказаного мотоциклу, з метою здійснення подальшої поїздки на ньому по с.Добренька Берестинського району Харківської області, однак був виявлений свідком ОСОБА_8 та втік з місця вчинення злочину.

Окрім цього, ОСОБА_5 25.04.2025 року близько 07 години 30 хвилин, точного часу не встановлено, перебував поблизу території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до вказаного будинку, належного на праві власності ОСОБА_9 , в якому останній зареєстрований та фактично проживає.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканності житла, а саме на незаконне проникнення до житла особи, ОСОБА_5 всупереч волі ОСОБА_9 та без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканності житла, діючи умисно, незаконно, протиправно, шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, після чого підійшовши до житлового будинку, а саме до вхідних дверей, де ударом ноги збив з петель навісний замок, і послідовно продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення до житла особи, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність , незаконно проник до житла особи вказаного домоволодіння через вхідні двері, чим грубо порушив ст.30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Окрім цього, 02.06.2025 року близько 12 години 30 хвилин, точного часу не встановлено, але не пізніше 13 години 30 хвилин ОСОБА_5 , будучи на території домоволодіння за місцем своєї реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, таємно, без згоди законних користувачів, викрав ключі від навісного замку гаража та замку запалювання мотоцикла у ОСОБА_6 . Після чого відчинив дерев`яні ворота та проник до приміщення гаражу, що розташовується на території вказаного домоволодіння, яке призначене для розміщення матеріальних цінностей, вставивши ключ до замку запалювання, запустив двигун та всупереч волі законного користувача ОСОБА_6 виїхав з території домоволодіння на мотоциклі марки «КМЗ Днепр 11» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1992 року випуску вартістю 24999 грн 67коп та направився у с.Петрівка Берестинського району Харківської області, таким чином незаконно заволодів транспортним засобом.

Отже, як зазначено в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України - незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, з проникненням у приміщенням та кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України незаконному проникненні до житла.

Згідно угоди про визнання винуватості від 13 червня 2025 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_5 і прокурором Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.289 КК, ч.1 ст.162 України та покарання, яке має бути призначене ОСОБА_5 у разі затвердження угоди судом, а саме: за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.1 ст.162 КК України у вигляді 2 років обмеження волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що разом із дідом ОСОБА_6 проживає за однією адресою в АДРЕСА_1 . В квітні 2025 року хотів взяти мотоцикл належний його діду, не спитавши дозволу останнього, для чого зняв з петель замок на гаражу, викотив мотоцикл у двір, де за допомогою викрутки хотів його завести, оскільки не мав ключів, проте в цей момент був помічений ОСОБА_8 , після чого втік з двору, не встигши заволодіти мотоциклом. 02.06.2025 року без дозволу діда взяв ключі від мотоцикла, який стояв в гаражі, завів його та поїхав в с.Петрівка покататися. 25.04.2025 року вибив ногою двері будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 та потрапив до приміщення, де сірниками підпалив залу; вчинене пояснив тим, що ОСОБА_9 погано говорив про його батька.

Отже, з пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він оспорює кваліфікацію інкримінованих йому діянь за ч.2 ст.289 КК України, посилаючись на те, що за першим епізодом, який мав місце в квітні 2025 року вчинив замах, а не закінчене кримінальне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що не згоден із визначеною мірою покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 не підтримали угоду про визнання винуватості з огляду на позицію обвинуваченого щодо незгоди із визначеною в угоді про визнання винуватості мірою покарання.

З*ясувавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , перевіривши угоду на відповідність вимогам діючого законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Зазначена правова норма є диспозитивною, тобто встановлює право суду, а не його обов`язок затвердити угоду, зокрема про визнання винуватості.

Частиною 7 ст.474 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

В угоді про визнання винуватості згідно ч.1 ст.472 КПК України серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення, як обов`язкові складові змісту угоди. Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

В абзаці другому пункту 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» зазначено, що головуючий, оголосивши текст угоди, згідно з ч.ч.4,5 ст. 474 КПК має з`ясувати в обвинуваченого, чи повністю він розуміє: 1) права, надані йому законом; 2) наслідки укладення та затвердження угод; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим 4) вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Негативна відповідь на будь-яке із поставлених запитань зобов`язує суд дати відповідні роз`яснення. Якщо після такого роз`яснення обвинувачений чи потерпілий заперечуватиме проти затвердження угоди, її не може бути затверджено.

Приписи п.1) ч.1 ст.314 КПК України є диспозитивними, тобто такими, що встановлюють право суду, а не його обов`язок затвердити угоду, зокрема про визнання винуватості.

Суд вправі відмовити в затвердженні угоди, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 13.06.2025 року ОСОБА_5 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України та зобов`язався беззастережно визнати винуватість у судовому провадженні.

Проте під час перевірки відомостей, які викладені в угоді, зокрема щодо розуміння прав, наданих обвинуваченому законом, характеру обвинувачення, в якому він визнає себе винуватим, у суду виникли обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 не до кінця розуміє в чому він обвинувачується; крім того обвинувачений оспорює кваліфікацію інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч.2 ст.289 КК України, що свідчить про відсутність в даному випадку обов`язкової складової змісту угоди - беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. До того ж, обвинувачений ОСОБА_5 заперечує проти призначення узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінальних правопорушень, буде суперечити вимогам КПК України та КК України, а також призведе до порушення інтересів обвинуваченого, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Згідно ч.7 ст.474 КПК України у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, сторони в судовому засіданні висловили згоду на продовження судового провадження в загальному порядку, слід продовжити підготовче судове засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-317, 469, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 13 червня 2025 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Продовжити підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя