Єдиний унікальний номер судової справи 201/7996/25
Номер провадження 1-кп/201/1060/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Дніпро

вул. Юрія Горовця, буд. 13

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 29 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000566 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зі слів із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працевлаштованого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у військовому звані «солдат» на посаді старшого водія 1 гармати 2 артилерійського взводу артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , який 24 травня 2024 року самовільно залишив військову частину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання не маючого, раніше судимого:

- 16 травня 2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси засудженого вироком Раменського міського суду Московської області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_4 вважати засудженим за вчинення злочину. передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та визначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, звільненого на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2023 року умовно-достроково на 8 місяців 24 дні,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2025 року у денну пору доби, але не пізніше ніж 17 година 13 хвилин у ОСОБА_4 (військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період), який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , будучи обізнаним про наявність у потерпілої ОСОБА_7 банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку остання отримувала пенсію, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, визначивши предметом свого злочинного посягання SIM-карту «ВФ Україна» з телефонним номером: НОМЕР_2 , через яку здійснювався доступ до рахунку № НОМЕР_3 банківської картки № НОМЕР_4 в банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив і цілком усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, під приводом здійснення телефонного дзвінка родичам, попросив у ОСОБА_7 її мобільний телефон Nokia 150 ТА 1235, отримавши доступ до мобільного телефону за згодою потерпілої.

Після цього, ОСОБА_4 вийшов до іншої кімнати квартири, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, використовуючи мобільний телефон потерпілої ОСОБА_7 Nokia 150 ТА 1235, витягнув з нього SIM-карту «ВФ Україна» з телефонним номером: НОМЕР_2 , після чого, утримуючи її при собі, передав потерпілій мобільний телефон та покинув приміщення квартири.

Далі, утримуючи при собі викрадену у ОСОБА_7 сім-карту мобільного оператора зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , який являється фінансовим номером до банківського рахунку, емітованого в АТ КБ «Приватбанк» на ім?я ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 , в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється, та згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї, з метою незаконного отримання відомостей щодо наявних на ній грошових коштів, розміщених на банківському рахунку останньої, використовуючи пристрій, ідентифікуючі ознаки якого не встановлено, із сім-картою мобільного оператора зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , яку раніше було викрадено у ОСОБА_7 , та яка являється фінансовим номером клієнта АТ КБ «ПриватБанк», завантажив та встановив на пристрій, додаток «Приват24», який, згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-I є електронним платіжним засобом, та, відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» від 05.07.1994 №80/94-ВР, є інформаційною (автоматизованою) системою.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання несанкціонованого доступу до належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 , ОСОБА_4 у додатку «Приват24» здійснив несанкціоновану реєстрацію в особистому кабінеті від імені ОСОБА_7 , шляхом введення в якості логіну її фінансовий номер НОМЕР_5 , та паролю реєстрації, який сам створив для вказаного кабінету, без її добровільної згоди, в результаті чого, отримав повний доступ до вище вказаного банківського рахунку потерпілої, що призвело до несанкціонованого витоку інформації, після чого, здійснив переказ грошових коштів з належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 на власний банківський рахунок НОМЕР_6 , емітований в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 1 150 гривень

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10 квітня 2025 року у денну пору доби, але не пізніше 14 години 25 хвилин, знаходячись у невстановленому місці, за допомогою не встановленого пристрою, утримуючи при собі викрадену у ОСОБА_7 сім-карту мобільного оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , який являється фінансовим номером до банківського рахунку, емітованого в АТ КБ «Приватбанк» на ім?я ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 , в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється, та згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї, з метою незаконного отримання відомостей щодо наявних на ній грошових коштів, розміщених на банківському рахунку останньої, використовуючи пристрій, ідентифікуючі ознаки якого не встановлено, із сім-картою мобільного оператора зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , яку раніше було викрадено у ОСОБА_7 , та яка являється фінансовим номером клієнта АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 діючи умисно, повторно завантажив та встановив на пристрій, додаток «Приват24», який, згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-I є електронним платіжним засобом, та, відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» від 05.07.1994 №80/94-ВР, є інформаційною (автоматизованою) системою.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання несанкціонованого доступу до належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 , ОСОБА_4 у додатку «Приват24» здійснив несанкціоновану реєстрацію в особистому кабінеті від імені ОСОБА_7 , шляхом введення в якості логіну її фінансовий номер НОМЕР_5 , та паролю реєстрації, який сам створив для вказаного кабінету, без її добровільної згоди, в результаті чого отримав повний доступ до вище вказаного банківського рахунку потерпілої, що призвело до несанкціонованого витоку інформації, після чого, здійснив переказ грошових коштів з належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 на власний банківський рахунок НОМЕР_6 , емітований в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 11 000 гривень

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у повторному несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) системи, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 11 квітня 2025 року у денну пору доби, але не пізніше 06 години 07 хвилин, знаходячись у невстановленому місці, за допомогою не встановленого пристрою, утримуючи при собі викрадену у ОСОБА_7 сім-карт мобільного оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , який являється фінансовим номером до банківського рахунку, емітованого в АТ КБ «Приватбанк» на ім?я ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілої ОСОБА_7 , в інформаційній (автоматизованій) системі АТ КБ «ПриватБанк» «Internet Banking Приват 24» («Система Приват 24» (для фізичних осіб), з метою витоку інформації, яка на ньому обробляється, та згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї, з метою незаконного отримання відомостей щодо наявних на ній грошових коштів, розміщених на банківському рахунку останньої, використовуючи пристрій, ідентифікуючі ознаки якого не встановлено, із сім-картою мобільного оператора зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_5 , яку раніше було викрадено у ОСОБА_7 , та яка являється фінансовим номером клієнта АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 діючи умисно, повторно завантажив та встановив на пристрій, додаток «Приват24», який, згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-I є електронним платіжним засобом, та, відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» від 05.07.1994 №80/94-ВР, є інформаційною (автоматизованою) системою.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання несанкціонованого доступу до належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 , ОСОБА_4 у додатку «Приват24» здійснив несанкціоновану реєстрацію в особистому кабінеті від імені ОСОБА_7 , шляхом введення в якості логіну її фінансовий номер НОМЕР_5 , та паролю реєстрації, який сам створив для вказаного кабінету, без її добровільної згоди, в результаті чого отримав повний доступ до вище вказаного банківського рахунку потерпілої, що призвело до несанкціонованого витоку інформації, після чого, здійснив переказ грошових коштів з належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку НОМЕР_3 на власний банківський рахунок НОМЕР_6 , емітований в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 91 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у повторному несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) системи, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

У період часу з 06 квітня 2025 року по 11 квітня 2025 року, знаходячись у невстановленому місці, будучи обізнаним про наявність у потерпілої ОСОБА_7 банківської карти АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку остання отримувала пенсію, у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, шляхом посягання на грошові кошти ОСОБА_7 , які знаходилися на рахунку № НОМЕР_3 банківської картки № НОМЕР_4 в банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_7 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, реалізуючи єдиний злочинний умисел на таємне викрадення всіх наявних на банківському рахунку потерпілої грошових коштів у період часу 06 квітня 2025 року по 11 квітня 2025 року за допомогою дистанційного керування банківським рахунком у режимі реального часу здійснив переказ грошових коштів з належного потерпілій ОСОБА_7 банківського рахунку № НОМЕР_3 на власний банківський рахунок НОМЕР_6 банківської карти НОМЕР_7 банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на загальну суму 12 241 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та суду показав, що незадовго до цих подій познайомився із сином потерпілої ОСОБА_7 , якому допоміг дійти додому, коли останній був у стані алкогольного сп`яніння.

06 квітня 2025 року він перебував за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 та ремонтував мікрохвильову піч на кухні. При цьому, він був обізнаний про наявність у потерпілої банківської картки, на яку остання отримувала пенсію, оскільки ОСОБА_7 просила допомогти їй перевести гроші на іншій рахунок. Далі, він попрохав у потерпілої ОСОБА_7 телефон нібито під приводом здійснення дзвінка родичам та вийшов до іншої кімнати, де витягнув із телефону SIM-карту та повернув телефон потерпілій, яка нічого не помітила. Після чого, він утримуючи при собі SIM-карту, покинув квартиру потерпілої.

В той же день, він вставив у свій мобільний телефон SIM-карту потерпілої, завантажив та встановив додаток «Приват24», зареєструвався в особистому кабінеті від імені ОСОБА_7 шляхом введення її номеру мобільного телефону, створивши самостійно пароль для реєстрації, таким чином, отримав повний доступ до банківського рахунку потерпілої, з якого перерахував на власний банківський рахунок у період з 06 по 11 квітня 2025 року грошові кошти на загальну суму 12 241 гривень.

Вказав, що свою провину за викладених в обвинувальному акті обставин визнає у повному обсязі та щиро кається, на даний час добровільно частково відшкодував потерпілій ОСОБА_7 завдану шкоду в розмірі 4000 гривень. Просив надати шанс для виправитися та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор та захисник, не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_4 діянь і ніким не оспорюється, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, в його діях наявний склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, повторне несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем і таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, а тому підлягає покаранню за вчинення таких кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 зі слів має середньо-спеціальну освіту, одружений і має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , втім, останні два роки із сім`єю не проживає, офіційно не працевлаштований, з 20 жовтня 2023 року є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , яку самовільно залишив 24 травня 2024 року, за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на даний час має письмову згоду командира військової частини НОМЕР_8 на продовження проходження військової служби, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий за вчинення умисного вбивства, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, за місцем відбування покарання характеризується із позитивної сторони, постійного місця проживання не має.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному та добровільне часткове відшкодування потерпілій заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, враховує особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації та самовільно залишив військову частину, раніше судимий за вчинення умисного вбивства, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, відповідних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став, наявність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, та обмеження волі у межах санкції ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Під час досудового розслідування в межах даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжний захід.

На підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18 серпня 2025 року включно.

Отже, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 20 червня 2025 року, при цьому, в строк призначеного обвинуваченому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

В межах даного кримінального провадження цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України і кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 361 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 361 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій усатнові.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 20 червня 2025 року, при цьому, відповідно до ст. 72 КК України в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 20 червня 2025 року по 04 липня 2025 року включно.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1