УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 757/26362/20-к

провадження № 51 - 1790 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника заставодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року затверджено угоду від 22 серпня 2024 року між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 про визнання винуватості, та ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 189 КК у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суровим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Також цим вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року апеляційну скаргу представника заставодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, повернуто апелянту на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, як особі, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року та призначити новий розгляд цього провадження у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити, з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Положеннями ч. 4 ст. 394 КПК визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має на це права.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року у справі № 5-347 кс 15, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, обов`язковою умовою для виникнення у особи, яка не включена до переліку осіб, передбаченого ст. 394 КПК, права на апеляційне оскарження вироку суду на підставі угоди є те, що такий вирок має стосуватись прав, свобод та інтересів цієї особи.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року затверджено угоду від 22 серпня 202у року між прокурором відділу Київської міської прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із вироком Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_6 в інтересах застоводавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, зазначивши, що рішення у цьому провадженні приймалось щодо застави, внесеної за ОСОБА_9 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року повернуто апеляційну скаргу представника заставодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року, з огляду на положення п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки заставодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є учасниками судового провадження у розумінні п. 26 ч. 1 ст. 3 КПК та згідно ст. 393 КПК не є суб`єктами права на апеляційне оскарження вироку суду щодо ОСОБА_8 на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

В оскарженій ухвалі суд апеляційної інстанції вказав, що вищевказаний вирок з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_8 .

Разом із тим, апеляційний суд зазначив, що дослідження правомірності дій інших осіб, зокрема заставодавців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які не є учасниками цього кримінального провадження та не брали участь у його розгляді, суд не здійснював, а отже не вирішував наперед питання про їх права, свободи чи інтереси та не має преюдиціального значення щодо них.

Таким чином, апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що в апеляційній скарзі не наведено переконливих даних стосовно того, що вказаний вирок може стосуватися прав, свобод чи інтересів саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обґрунтовано повернув апелянту, а саме їх представнику ОСОБА_6 , на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК його апеляційну скаргу як особі, яка не має права її подавати на вирок суду від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 .

Колегія суддів касаційного суду з таким висновком судді-доповідача погоджується, вважає його цілком обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Суд зважає й на те, що вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиціального значення для кримінального провадження стосовно інших осіб та не є доказом винуватості цих осіб (статті 84, 90 КПК).

Адвокат ОСОБА_6 у касаційній скарзі не навів переконливого обґрунтування того, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 на підставі угоди суд вирішив наперед питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_6 та відмовляє у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника заставодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3