ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/9389/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/552/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференціїї кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харків, неодружений, який офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх осіб та осіб з осіб похилого віку немає, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 31.01.1999 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.118 ч.2, ст.117 ч.3, ст.208, ст.42 КК України до 7 років позбавлення волі;

2) 22.06.2009 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.263 ч.2, ст.15 ч.2, ст.263 ч.2, ст.70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;

3) 21.02.2011 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.309 ч.1, ст.15 ч.2, ст.185 ч.1, ст.186 ч.2, ст.70 ч.1, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

4) 04.04.2017 Сиховським районним судом м. Львова за ст.185 ч.2, ст.15 ч.2, ст.185 ч.2, ст.70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

5) 25.09.2017 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.395 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

6) 02.04.2018 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.185 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

7) 11.12.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 15 ч. 2, ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

8) 12.05.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.185 ч.3, ст.185 ч.2, ст.70 ч.1, ст.70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з ДУ «Олексіївська ВК (№25)» 15.03.2024 за відбуттям строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховано з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня його фактичного затримання, а саме з 21.08.2024 до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до набрання вироком законної сили.

Як установив суд 22.06.2024 ОСОБА_8 приблизно о 21 год. 40 хв. знаходився біля супермаркету «АТБ», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Гіршмана, 26.

Розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 із змінами внесеними згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно взяв, тим самим таємно викрав велосипед потерпілого ОСОБА_9 марки CrossBike, моделі Storm вартістю 5780,00 грн, який перебував на паркувальному майданчику для велосипедів біля зазначеного супермаркету «АТБ».

Після чого, ОСОБА_8 разом із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5780,00 гривень.

Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що судом не прийнято до уваги покази обвинуваченого стосовно того, що він переплутав велосипед із тим який раніше він ( ОСОБА_10 ) брав у свого знайомого ОСОБА_11 та наразі хотів лише пожартувати.

Також, під час досудового розслідування версія ОСОБА_12 , що він раніше користувався таким же велосипедом свого знайомого ОСОБА_11 не перевірена, доручення оперативним працівникам не давалось, а в судовому засіданні сторона обвинувачення не спростувала та не довила винуватість ОСОБА_8 ,( помилковість чи не помилковість )що має суттєве значення для винуватості з огляду на приписи ст.ст. 9 , 17КПК України.

Сторона захисту вказує, що коли велосипед був повернутий ОСОБА_13 , то обвинувачений вибачився за помилку та потерпілий не мав до нього претензій.

Не дивлячись на це працівники поліції почали відбирати пояснення у потерпілого та реєструвати матеріали в Єдиному реєстрі досудових розслідувань

Крім того всі процесуальні дії, а саме: огляд місця події, протокол речей (відеозапису) проводилися виключно слідчим та понятими , без участі підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно дост. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Так в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинуваченийОСОБА_8 висловив версію стосовно того, що заволодів велосипедом потерпілого не маючи наміру викрадення велосипеду, оскільки планував виключно пожартувати з товариша та в наступному повернути йому велосипед, після того як останній виявить факт зникнення велосипеда.

Місцевим судом версія обвинуваченого правильно визнана непослідовною та нелогічною.

Погоджуючись із таким висновком колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою викрадення є прямий умисел, корисливий мотив та мета. Тобто суб`єкт злочину, протиправно вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно перебуває, але, незважаючи на це, винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Крім того, об`єктивними ознаками викрадення є об`єкт посягання - право на майно (право власності), предмет - чужа рухома річ, суспільно небезпечне діяння - протиправне звернення (вилучення) та суспільно небезпечний наслідок - завдання майнової шкоди.

При цьому протиправність означає, що суб`єкт (винна особа) не має жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна, воно для нього є чужим. Крім того, таке вилучення є безоплатним, тобто майно не повертається, не оплачується, не відшкодовується власнику еквівалент його вартості.

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції, спростовуючи позицію сторони захисту про те, що обвинувачений, заволодівши майном, мав намір лише пожартувати над потерпілим зазначив що обвинувачений не зміг пояснити, яким чином він ( ОСОБА_8 ) мав виявити, що товариш зрозумів відсутність велосипеда та необхідно закінчувати жартувати, якщо обвинувачений не залишився на місці на віддалі, а сів на нього і поїхав з місця події.

Крім того, як було вказано вище, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.185 КК України, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Отже, як вбачається із показів обвинуваченого ОСОБА_8 він не заперечував, що усвідомлюв, що скоюють осуджуване діяння, порушує право власності володільця майна.

Сам факт того, що він повернув велосипед після того, як його правопорушення було виявлено, не нівелює склад кримінального правопорушення - крадіжки.

Колегія судді звертає увагу, що крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням).

За таких обставин, кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Посилання обвинуваченого на те, що всі процесуальні дії, а саме: огляд місця події, протокол огляду речей (відеозапису) проводилися виключно слідчим та понятими, без участі підозрюваного не є підставою для скасування оскаржуваного вироку з огляду на те, що у чинний Кримінально-процесуальний кодекс не містить імперативних норм щодо обов`язкової участі в процесуальних діях слідчого як особи яка не є підозрюваним так і безпосередньо підозрюваного.

Підсумовуючи викладене, колегія судді зазначає. що наведені в апеляційній скарзі сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Весь об`єм доказів, досліджений судом першої інстанції, повністю підтверджує наявність в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

При цьому судом першої інстанції сторонам були створені належні та рівні умови для реалізації своїх прав.

Також колегія суддів наголошує на тому, що жодних клопотань про повторне дослідження доказів сторона захисту, незважаючи на висловлену вимогу закрити кримінальне провадження не заявляла.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий

Судді