1Справа № 335/4904/25 1-кп/335/703/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000080 від 16.01.2025 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Законами України затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Також, Указами Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та від 17.05.2022 №342/2022 в Україні оголошено проведення загальної мобілізації до Збройних Сил України, з урахуванням чого запроваджено обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

На підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Згідно зі ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи й організації мають право бронювати військовозобов`язаних, які працюють на них, за умови, що вони виконують завдання з мобілізаційного плану або забезпечують функціонування об`єктів критичної інфраструктури».

Відповідно до Постанови КМУ №194 від 03.03.2022 не підлягають мобілізації особи, які заброньовані за підприємствами, що виконують критично важливі функції.

06.02.2025 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_3 , в ході особистої розмови з раніше малознайомим ОСОБА_5 , повідомив, що має бажання виїхати за межі кордонів України та уникнути військової служби та мобілізації до лав Збройних сил України.

Отримавши вказану інформацію, у ОСОБА_5 , який був обізнаний про особливий порядок, встановлений зазначеними нормативними актами, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на вчинення корупційного кримінального правопорушення, а саме - одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення.

Того ж дня, ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на отримання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, при особистій зустрічі з ОСОБА_6 , запевнив його, що має відповідні особисті зв`язки в органах державної влади, завдяки яким останнього буде віднесено до працівників об`єктів критичної інфраструктури, завдяки чому ОСОБА_6 зможе уникнути мобілізації та виїхати за межі кордонів України, створивши у останнього уявлення про можливість здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

11.02.2025 в денний час доби ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу кафе «Сенатор», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Марії Примаченко, буд. 2а, в ході особистої розмови з ОСОБА_6 , повідомив, що для вирішення питання про віднесення ОСОБА_6 до працівників об`єктів критичної інфраструктури необхідно передати йому ( ОСОБА_5 ) неправомірну вигоду в сумі 4200 гривень. За вказані грошові кошти ОСОБА_5 пообіцяв здійснити вплив на невстановлену в ході досудового розслідування особу, уповноважену на виконання функцій держави, у прийнятті такою особою рішення про внесення ОСОБА_6 , до працівників об`єктів критичної інфраструктури, на що останній погодився.

Так, 11.02.2025, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_6 у визначеному ОСОБА_5 місці, а саме поблизу кафе «Сенатор», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Марії Примаченко, буд. 2а, де, перебуваючи в салоні автомобілю марки «Mersedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , за вищевказаною адресою, з метою реалізації злочинного умислу, повідомив ОСОБА_6 про необхідність надання копій документів, а саме: копії паспорта громадянина України та витягу з бази даних «Резерв +», а також неправомірної вигоди в сумі 4200 гривень, тим самим запевнивши ОСОБА_6 у тому, що він, як отримувач неправомірної вигоди, може реально здійснити вплив на невстановлену в ході досудового розслідування службову особу для прийняття рішення про віднесення його до працівників об`єктів критичної інфраструктури.

У подальшому, перебуваючи у раніше вказаному автомобілі, ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, надав копії документів, а саме: копію паспорта громадянина України, витяг з бази даних «Резерв +» та неправомірну вигоду у розмірі 4200 гривень для нього та третьої особи за вплив на прийняття рішення невстановленою в ході досудового розслідування особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме за вплив на прийняття рішення такою особою щодо віднесення ОСОБА_6 до працівників об`єктів критичної інфраструктури та подальшого безперешкодного виїзду за межі кордонів України з метою уникнення мобілізації.

У підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження подали суду угоду про визнання винуватості від 30.06.2025 року, яка укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Укладення угоди про визнання винуватості, згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України, може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Виходячи із змісту угоди про визнання винуватості, укладеної з прокурором, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого йому обвинувачення; щиро розкаявся у вчиненому.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке має понести обвинувачений у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 гривень, а також відсутності підстав застосування спеціальної конфіскації, згідно зі ст. 96-2 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_5 погодився.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КК України.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, які вважали за можливе затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

При цьому, згідно з п. 2-1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано).

Судом, встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до нетяжкого злочину. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані, як одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

В ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся у скоєному, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не засуджений, вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, одружений, на утриманні дітей не має, має постійне місце проживання, а також відсутність ознак вчинення кримінального правопорушення у співучасті, і відсутності завданого збитку, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання. Підстав застосування спеціальної конфіскації, згідно зі ст. 96-2 КК України, судом не встановлено.

Судом роз`яснено ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

В рамках даного кримінального провадження на стадії досудового розслідування 21.04.2025 до підозрюваного ОСОБА_5 було застосованого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України строком до 15.06.2025, які не продовжувалися, відповідних клопотань не надходило.

Питання щодо доцільності обрання будь-якого запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили прокурором не порушувалося, тому судом не вирішувалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на майно в рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 14.04.2025 року (справа № 335/1446/25 1-кс/335/1285/2025) підлягає скасуванню.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутній. Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.06.2025 року між прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000080 від 16.01.2025 року, за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2025 року (справа № 335/1446/25 1-кс/335/1285/2025), вилученого 08.04.2025 під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_4 , а саме: мобільного телефону Iphone 15 Imei НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператора «Vodafone» № НОМЕР_3 , двох сім карт мобільного оператора «Vodafone».

Речові докази:

- мобільний телефон Iphone 15 Imei НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператора «Vodafone» № НОМЕР_3 , дві сім карти мобільного оператора «Vodafone», передані на відповідальне зберігання до камери схову ГУНП в Запорізькій області повернути власнику;

- грошові кошти у сумі 1 400 доларів США, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1