Справа № 349/1330/20
Провадження № 11-кп/4808/250/25
Категорія ч.2 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000066 за апеляційною скаргою начальника Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Рогатин Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини у великих розмірах, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Проте, суд першої інстанції вважав, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявності умислу на збут психотропних речовин обвинуваченим ОСОБА_8 , та керуючись ч.3 ст.337 КПК України, перекваліфіковув його дії на ч. 2 ст. 309 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких встановлених судом обставин.

ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що за незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту передбачена кримінальна відповідальність, незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін.

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, незаконно придбану психотропну речовину ОСОБА_10 переніс до місця свого проживання, а саме до приміщення квартири, що в АДРЕСА_1 , де зберігав в одній з кімнат для власного вживання.

04 червня 2020 року в період часу з 09:57 год по 12:08 год під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 працівниками поліції у приміщенні однієї з кімнат квартири було відшукано та вилучено:

- два фольгові згортки з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна кількість якого становить 0,0467 грама;

- вісім фольгових згортків з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна кількість якого становить 0,6347 грама;

- одинадцять фольгових згортків з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна кількість якого становить 1,7752 грама.

Усього, внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_10 незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину- амфетамін у кількості 2,4566 грама, що відповідно до Таблиці 2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року №188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2010 року №634) становить великі розміри.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі п. 2 ч. 3 ст.76 КК України на ОСОБА_8 додатково покладено обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, начальник Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просив вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Вважає, що вирок суду у частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України, є незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, посилається на те, що у вироку мотиви неврахування окремих доказів, наданих стороною обвинувачення, судом викладено поверхово або взагалі не викладено та не взято до уваги. Висновки суду суперечать наявним в матеріалах провадження та дослідженим в суді доказам.

Так, у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину, те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

На думку прокурора, обставини, за яких ОСОБА_8 придбав психотропну речовину, кількість речовини, яка опинилась у його володінні, кількість вилученої психотропної речовини, її розфасування та спосіб упакування, повністю залежали від волі обвинуваченого та свідчать про наявність умислу в ОСОБА_8 на збут психотропної речовини.

Відтак, походження та особливо великий розмір придбаної психотропної речовини, що об`єктивно перевищує потреби обвинуваченого у власному вживанні, додатково вказує на умисел останнього на її збут. При цьому, суд не надав належної оцінки показам обвинуваченого з приводу свідомого придбання та кількості придбаної психотропної речовини.

Крім того, судом було встановлено, що обвинувачений до події проведення обшуку 04.06.2020 року за місцем проживання на обліку в лікаря-нарколога не перебував, став на облік 05.06.2020 року. У матеріалах провадження інших даних, які б свідчили про систематичність вживання обвинуваченим психотропних речовин, а також перебування його на відповідних обліках немає, ознак психічного захворювання, а також тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, за умов постійного вживання останнім психотропних речовин в період вчинення інкримінованого правопорушення, не виявлено; ознаки наркоманії не сформовані.

При цьому, згідно протоколу обшуку від 04.06.2020 року за місцем проживання ОСОБА_8 , фольгові згортки із амфетаміном вилучено у різних сховках кімнати.

Водночас, з показань ОСОБА_8 вбачається, що родичам та друзям було відомо про те, що останній «вживає психотропні речовини в лікувальних цілях», а тому підстав ховати фольгові згортки із вмістом амфетаміну в обвинуваченого не було.

Додатково на факт приховування наміру на збут психотропних речовин вказує відмова обвинуваченого під час обшуку відчинити металевий сейф, та кількість вилученої під час обшуку в обвинуваченого, який не працює, перебуває на соціальному забезпеченні як інвалід ІІІ групи, готівки у сумі 12600 грн., походження якої той пояснити не зміг.

Вказані обставини судом жодним чином не спростовано та у вироку суду проігноровано.

Разом з тим, не відповідають дійсності показання обвинуваченого про те, що він вживав амфетамін в якості знеболювального після перенесеного інсульту. Так, за медичними показаннями амфетамін не використовується для знеболення і не має прямих знеболювальних властивостей. Його основна дія пов`язана зі стимуляцією центральної нервової системи, що покращує увагу, концентрацію та енергію, але не блокує біль як це роблять знеболювальні засоби (наприклад опіоїди).

Також факт приймання амфетаміну у якості знеболювального спростовується значною кількістю домішок у вилученій під час обшуку психотропній речовині. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 дози з додаванням домішок виготовляв самостійно та про наявність в нього умислу на збут психотропної речовини з домішками, з метою отримання від зайняття незаконною діяльністю більшого прибутку.

Вказує, що суд неправильно розцінив показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. Сторона обвинувачення в судовому засіданні наголошувала на критичній оцінці показань даних свідків, оскільки такі суперечать матеріалам НСРД, так як постійно підтримуючи контакти з обвинуваченим та здійснюючи відвідини ОСОБА_8 за місцем проживання, під час телефонних розмов з обвинуваченим вказані особи мету візитів та розмов не конкретизували, таким чином вживаючи заходів конспірації.

Зауважує, що основним мотивом суду при ухваленні вироку стала відсутність належної інформації щодо факту самого збуту наркотичного засобу обвинуваченим іншим особам, не проведення оперативних закупок та не вилучення відповідної психотропної речовини у свідків. Проте, в даному провадженні ОСОБА_8 обвинувачувався не за ознакою вчинення збуту психотропних речовин, а саме за ознакою незаконного придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту, у великих розмірах.

За вказаних обставин, сторона обвинувачення беззаперечно довела, що ОСОБА_8 зберігав наркотичні засоби з метою збуту та мав намір їх збувати, але суд без належного обґрунтування прийнятого рішення, усупереч встановленим під час судового розгляду провадження обставинам та дослідженим доказам, змінив кваліфікацію дій обвинуваченого.

Крім того, безпідставна перекваліфікація дій ОСОБА_8 із зменшенням обсягу обвинувачення, стала наслідком призначення йому явно несправедливого, внаслідок м`якості, покарання з подальшим звільненням від його відбування із встановленням іспитового строку.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України з огляду на кількість та вагу психотропної речовини, спосіб її розфасування, а також з врахуванням факту не перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-нарколога до моменту проведення обшуку та вилучення психотропних речовин.

Так, субєктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України, характеризується прямим умислом і метою збуту при виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні особою наркотичних засобів або психотропних речовин.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 309 КК України, характеризується прямим умислом та відсутністю мети збуту наркотичних засобів чи речовин. Вказівка у статті на вчинення діяння без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виробляє, виготовляє, придбає, зберігає, перевозить чи пересилає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не має на меті здійснити їх відчуження, а вчиняє вказані дії у власних інтересах (наприклад, споживання наркотичних засобів чи психотропних речовин). Саме відсутність мети збуту є обставиною, за якою розмежовуються злочини, передбачені статтями 307 та 309 КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів може свідчити великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, а також інші обставини, зокрема: відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини; поведінка суб`єкта злочину; те, що сама особа наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснював, що після перенесеного інсульту в нього дуже боліли ноги, а тому в середині 2019 року, коли почав самостійно рухатись, придбав для себе психотропну речовину амфетамін у вигляді порошку, приблизно пів кілограма, яку розфасував у фольгові згортки та використовував для вживання один згорток протягом дня, оскільки постійно відчував біль в нозі. Також зазначив, що він є особою з інвалідністю третьої групи довічно. Після обшуку став на облік в нарколога, пройшов реабілітацію від наркозалежності в м.Львові.

Таким чином, зі змісту доводів ОСОБА_8 вбачається, що він в категоричній формі заперечує наявність в нього умислу на придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах з метою збуту.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» зазначено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину, те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка полягає в тому, що якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Колегія суддів погоджується з тим, що кількість психотропної речовини (2,4566 грам) та її розфасування у 21 фольговому згортку давали підстави органу досудового розслідування підозрювати ОСОБА_8 в тому, що він придбав та зберігав психотропну речовину у великих розмірах з метою збуту.

В той же час, вищевказані обставини, недостатні для переконливого, поза розумним сумнівом, висновку суду про те, що ОСОБА_8 дійсно мав умисел на придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту.

Разом з тим, стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_8 умислу на придбання психотропних речовин з метою збуту, а їх кількість, спосіб упакування та факт того, що обвинувачений не перебував на обліку в лікаря-нарколога до дати проведення обшуку та вилучення психотропних речовин, у даному конкретному випадку, за відсутності інших доказів, не можуть поза розумним сумнівом свідчити про наявність у діях ОСОБА_8 умислу на збут психотропних речовин.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів прокурора в суді апеляційної інстанції вбачається, що останній повністю визнає, що сукупність досліджених судом доказів недостатня для переконливого висновку суду про наявність в діях обвинуваченого складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та вказує на те, що обвинувачений підтримував зв`язки з обмеженим колом осіб і застосовував певні конспіративні заходи приховування своєї злочинної діяльності, що унеможливлювало проведення ефективних негласних слідчих дій та результативних оперативних заходів щодо закупівлі психотропної речовини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що, стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами наявність у ОСОБА_8 умислу на придбання психотропних речовин з метою збуту та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає неспроможними доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

На виконання вказаних вимог матеріального закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дані про особу винного, який згідно ст. 89 КК України несудимий, є особою з інвалідністю третьої групи довічно, на обліку в психіатра не перебуває, однак з 05 червня 2020 року перебуває на обліку в нарколога внаслідок вживання психотропних препаратів, проходив курс психосоціальної реабілітації відновлення особистості, неодружений, за місцем проживання характеризується добре, не працює, отримує пенсію по інвалідності, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується добре, є особою з інвалідністю третьої групи довічно, фактично вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосував до обвинуваченого вимоги ст.75 КК України та звільнив його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

На переконання апеляційного суду, саме такий захід примусу та порядок його відбування є законним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним так і іншими особами, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та співмірності покарання. Тому колегія суддів не вбачає неправильного застосування положень ст. 75 КК України та підстав для скасування вироку суду першої інстанції в цій частині, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу начальника Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5