Номер провадження: 11-сс/813/1179/25
Справа № 496/3054/25 1-кс/496/957/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000204, внесеного до ЄРДР 12 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на майно, яке вилучене під час обшуку прибудинкової території, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-2019 предметів ззовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм, які знаходилися в дерев`яному ящику;

-2100 предметів ззовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм, які були поміщені до полімерного сейф пакету № PSP4189737.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучені предмети мають доказове значення та є достатньо підстав вважати, що їх збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, з наступних підстав:

- ОСОБА_8 немає відношення до вказаного кримінального провадження, підозра йому не вручалась;

- під час обшуку ОСОБА_8 надав слідчому дозволи на зброю, яка використовує набої калібром 5.45х39 мм, тобто довів, що володіє вилученими набоями законно, а чинним законодавством неврегульована кількість зберігання патронів на одну одиницю зброї;

- ОСОБА_8 є спортсменом по високоточній стрільбі, який на теперішній час тренує роту снайперів «ЦУНАМІ».

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційного скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені СВ Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 12 березня 2025 року, щодо факту незаконного зберігання та збуту бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно клопотання про арешт майна, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого мешкання зберігає бойові припаси та вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу, а також за місцем мешкання облаштував, обладнав місце для ремонту та виготовлення вогнепальної зброї та бойових припасів.

У ході проведення досудового розслідування, 28 травня 2025 року у період часу з 09 год. 28 хв. по 13 год. 02 хв., з метою врятування майна (збереження речових доказів), проведено невідкладний обшук прибудинкової території, а саме подвір`я за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: 2019 предметів ззовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм, які знаходилися в дерев`яному ящику та 2100 предметів ззовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм, які були поміщені до полімерного сейф пакету № PSP4189737.

28 травня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Враховуючи вказані обставини слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Частиною 1 статті 263 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, передбачена кримінальна відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке було виявлено та вилучено на прибудинковій території, за адресою: АДРЕСА_1 , має доказове значення, оскільки є предметом злочину, передбачено ст. 263 КК України.

У той же час, в апеляційній скарзі представник власника майна наводить перелік обставин, які слідчий суддя мав би врахувати при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення, зокрема, представника власника майна ОСОБА_6 посилається на те, що ОСОБА_8 має дозвіл на зброю та талони-повідомлення про декларування вогнепальної зброї та боєприпасів. Все це у сукупності, за переконанням представника власника майна, мало б переконати слідчого суддю про необхідність відмовити у арешті майна, однак: дозволи на носіння та зберігання зброї, які надані ОСОБА_8 , надані на моделі зброї, які не відповідають калібру вилучених патронів; талон-повідомлення про декларування боєприпасів №5 видано на 2100 боєприпасів, натомість, під час обшуку було вилучено 4119 предметів ззовні схожих на патрони калібру 5,45х39 мм; місцем зберігання зброї визначено - АДРЕСА_2 , в той час як вищевказані предмети були вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, під час апеляційного розгляду прокурор повідомив, що в рамках вказаного кримінального провадження призначено експертне дослідження, що у свою чергу свідчить про те, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання та прийшов до вірного висновку про необхідність збереження вилученого майна для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Що стосується посилань представника власника майна про те, що зберігання ОСОБА_8 патронів не є кримінально караним діянням, апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000204, внесеного до ЄРДР 12 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4