УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року

м. Київ

справа № 295/8331/24

провадження № 51-2762 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

установив:

Оскаржуваною ухвалою колегія судді Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишила без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_5 , без змін.

Зазначеним вироком,ОСОБА_5 , раніше не судимого,суд першої інстанції визнав винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також вирішив питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України,обставин, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, будучи військовослужбовцем, за допомогою власного мобільного телефону, через клауд-месенджер «Telegram» незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено; отримавши у відділенні № 4 ТОВ «Нова пошта», незаконно зберігав її при собі до затримання працівниками СОГ Житомирського районного управління ГУНП в Житомирській області 27 березня 2024 року о 10:30, за адресою вул. Чуднівська, 113 А, м. Житомир, під час якого у нього було виявлено та вилучено зіп-пакет із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл пентан-1-он) масою - 2,7932 грам та зіп-пакет із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-1-іл пентан-1-он) масою - 15,8877 грам, загальна маса 18,6809 грам, яку останній зберігав для власних потреб, без мети збуту.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 309 КК України - як незаконне придбання, зберігання, наркотичного засобу, в особливо великих розмірах, без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового апеляційного розгляду. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що апеляційний суд, залишаючи вирок без змін, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав мотивованої відповіді на доводи його апеляційної скарги щодо необґрунтованого звільнення засудженого від призначеного покарання, не врахувавши належним чином тяжкість кримінального правопорушення, те, що засуджений незаконно придбав та зберігав психотропну речовину в особливо великому розмірі. Вважає, що позитивні характеристики засудженого, зазначені судом, не виключають обов`язку врахування високого рівня суспільної небезпеки вчиненого злочину. Вказує, що рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, на його думку, не сприяє формуванню в суспільстві уявлення про невідворотність кримінальної відповідальності, що суперечить загальним засадам призначення покарання.

За змістом ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із ч. 2 ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Богунський районний суд м. Житомира призначив ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та врахувавши дані, що позитивно характеризують винного, соціальний статус, бойовий досвід, наявність інвалідності, сприяння слідству, щире каяття і відсутність обставин, які б обтяжували покарання, звільнив засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не погоджуючись із цим вироком прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. Не оспорюючи правову кваліфікацію, прокурор стверджував, що застосування судом звільнення засудженого від відбування покарання суперечить тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зазначав про відсутність належного аналізу судом щодо досягнення мети покарання та те, що з огляду на особливо небезпечний характер речовини та її обсяг звільнення від відбування покарання з випробуванням не є справедливим і не відповідає суспільній небезпеці.

Перевіривши доводи прокурора, колегія суддів Житомирського апеляційного суду дійшла висновку, що застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України є обґрунтованим. Суд першої інстанції належним чином оцінив не лише тяжкість кримінального правопорушення, а й дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, втратив житло, яке перебуває на окупованій території, є внутрішньо переміщеною особою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, проходив військову службу за мобілізацією у штурмових підрозділах та розвідці, є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою міністра оборони України «За зразкову службу», медаллю «Військова розвідка», двічі отримав поранення внаслідок війни, має інвалідність III групи, є ветераном війни, працевлаштований, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Отже, апеляційний суд визнав вирок першої інстанції таким, що відповідає вимогам законності, справедливості та принципу індивідуалізації покарання. Враховано всі обставини, що пом`якшують кримінальну відповідальність та досягнуто балансу між суворістю правової норми і соціальною потребою у справедливому покарані.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками апеляційного суду щодо правомірності застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України.

Ухвала Житомирського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а доводи прокурора, наведені у касаційній скарзі на спростування зазначеного, є необґрунтованими.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7