Вирок

Іменем України

30.05.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000907, відомості про яке 23.09.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кілія Одеської області, із середньою спеціальною освітою, одруженої, працюючої як ФОП, раніше судимої вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, звільненої на підставі ст.75 КК України від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , яка 02.08.2024 року уже вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 КК України, за що була засуджена, вчинила новий злочин проти власності. Так, перебуваючи по вул. Стрийська, поблизу будинку №106 у місті Львові, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (з подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, діючи за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою, яка попередньо 23.09.2024 року приблизно о 11:20 год. здійснила дзвінок на стаціонарний номер телефону НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , та, представившись її правнучкою, повідомила завідомо неправдиву інформацію, про те, що потрапила у дорожньо-транспортну пригоду і невідкладно потребує коштів на лікування, ввівши таким чином ОСОБА_6 в оману, з метою заволодіння її грошовими коштами, 23.09.2024 року близько 12:15 год. ОСОБА_4 зайшла у квартиру АДРЕСА_2 , де перебувала потерпіла, та шляхом обману, повідомивши потерпілій завідомо неправдиву інформацію, а саме передала прохання від правнучки про надання грошових коштів для отримання нею медичної допомоги, заволоділа грошовими коштами на суму 3250 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2024 року становить 134290 гривень, 400 Євро, що за курсом НБУ станом на 23.09.2024 року становить 18459 гривень 44 копійки, та 7000 гривень, що завдало значної шкоди потерпілій. А тому, своїми діями ОСОБА_4 завдала матеріальну шкоду потерпілій на суму 159749 гривень 44 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїла заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілій, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, визнала повністю, надала детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказала, що у вересні 2024 року шукала роботу і в мережі Інтернет натрапила на оголошення про вакансію кур`єра. Пропонувалися достойні умови праці, тому вона поцікавилася в переписці про особливості роботи і оплату, її ввели в курс справи, запропонували їздити в різні міста і забирати пакунки, за це обіцяли заробіток в розмірі 2-3 тис. грн. за кожну поїдку, при цьому, витрати на транспорт мали покриватися замовником. Вона кілька днів міркувала над пропозицією, але їй наполегливо вказували на можливість початку роботи і за це пропонували хороші заробітки. Зрештою, зважаючи на велику кількість боргів, які накопичились і підлягали погашенню, вона дала згоду і їй одразу повідомили, що треба їхати у м. Львів. Сама вона проживає у м. Одеса, тому до м. Львова добиралася на автобусі. Прибула у м. Львів на залізничний вокзал 23.09.2024 року та в кафе очікувала подальших вказівок. Близько 10.30 год. їй зателефонували і сказали, щоб вона зупинила таксі і на ньому поїхала на конкретну адресу по вул. Стрийська у м. Львові. Вона так і зробила, прибула до потрібного будинку, точного номеру вже не пам`ятає, та одразу піднялась до квартири потерпілої, яка вже очікувала на неї, при цьому, постійно говорила по телефону. Вона звернулась до потерпілої, повідомила, що прибула отримати обумовлене, на що потерпіла передала їй гроші разом з пакетом. З цим пакетом вона пішла на раніше обумовлену адресу, де її вже чекало викликане таксі, в подальшому на різних автомобілях таксі добиралася до м. Одеса. Гроші, отримані від потерпілої, залишила поблизу траси на дитячому майданчику в районі м. Тернопіль, як це було заздалегідь обумовлено. Сама ж продовжила поїздку до м. Одеси, де на контрольно-пропускному пункті на в`їзді до міста була затримана. Після цього із невідомою особою, яка координувала її дії, більше не спілкувалася, контактів не підтримує, а сам Telegram-канал, в якому здійснювався обмін інформацією, вже видалено з Інтернету. Про вчинене шкодує, у скоєному кається, просила суворо не карати та врахувати, що матеріальну шкоду потерпілій поступово відшкодовує, має намір й надалі відшкодувати потерпілій повною мірою матеріальні збитки, заподіяні злочином, а також моральну шкоду, при цьому, заявлений потерпілою цивільний позов визнала, одночасно клопочучи про врахування тих сум погашення, які вже сплачені на користь потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, водночас подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій одночасно вказала на те, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду, при цьому, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов підтримує, просить відшкодувати заподіяну їй обвинуваченою шкоду.

З урахуванням поданої потерпілою (цивільним позивачем) заяви, положень ст.ст.325, 326 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілої, яка до суду не з`явилася та у поданій заяві висловила свою позицію щодо розгляду справи і заявленою нею у кримінальному провадженні цивільного позову, який підтримує, без її участі, визнання обвинуваченою цивільного позову, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілої, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченої, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченої, заявленого цивільного позову, а також речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілій, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого нею злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме бажання наживи за чужий рахунок та незаконного збагачення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченої, особу ОСОБА_4 , яка раніше судима, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, його корисливого мотиву ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.190 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, на чому наполягав захисник в судовому засіданні, клопочучи про призначення його підзахисній більш м`якого покарання у виді обмеження волі, до якого перейти від покарання у виді позбавлення волі, що визначене в санкції ч.3 ст.190 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Отже, обов`язковою умовою для застосування судом положень ст.69 КК України є наявність кількох пом`якшуючих обставин на стороні обвинуваченого. У даному ж випадку встановлено лише одну таку обставину, а саме щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 , що виключає можливість призначення останній покарання нижче від найнижчої межі, визначеної у санкції ч.3 ст.190 КК України, або ж іншого, більш м`якого покарання, не передбаченого цією санкцією.

При цьому, суд звертає увагу сторони захисту на те, що такі пом`якшуючі обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, збіг тяжких сімейних обставин та добровільне відшкодування шкоди, заподіяної злочином, у даному випадку відсутні і не можуть бути враховані саме як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання ОСОБА_4 . Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20) сформульовано висновок про те, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Також у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 674/1608/17 визначено, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставина, що пом`якшує відповідальність, беззаперечно, має бути активним, тобто певним чином ініціативним. У випадку ОСОБА_4 активність та ініціативність з боку останньої при проведенні досудового розслідування була відсутня, адже остання була затримана невдовзі після події злочину на шляху слідування, яким обвинувачена скористалася для відступу з місця скоєння злочину і повернення додому. Окремо суд наголошує, що перебування сина обвинуваченої - ОСОБА_7 під вартою в межах іншого кримінального провадження, яке розглядається щодо нього, жодним чином не може вважатися фактом, який вказує на те, що злочин вчинено обвинуваченою ОСОБА_4 внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин. Аналогічно з приводу добровільного відшкодування потерпілій завданих кримінальним правопорушення збитків суд наголошує, що згідно представлених і досліджених в судовому засіданні розписок від 24.01.2025 року та 10.03.2025 року на даний час заподіяна потерпілій ОСОБА_6 матеріальна шкода відшкодована обвинуваченою ОСОБА_4 частково. Так, із загального розміру збитків, завданих потерпілій у сумі 159749 грн. 44 коп., обвинуваченою на даний час відшкодовано 500 доларів США (що за курсом НБУ станом на 24.01.2025 року, тобто на дату здійсненого відшкодування згідно розписки потерпілої ОСОБА_6 від 24.01.2025 року, становить 20990 грн.) та 25 тис. грн. А тому, для врахування часткового відшкодування шкоди власне як пом`якшуючої обставини у даному випадку підстав немає.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд також приймає до уваги те, що остання вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року у справі №295/16426/24 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено 23.09.2024 року, тобто до постановлення вироку Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, остаточне покарання обвинуваченій підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченою своєї провини, щире каяття останньої, часткове добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, наявність пом`якшуючої обставини, позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченої, яка виразилася в офіційному працевлаштуванні її як самозайнятої особи - підприємця, добросовісне виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків перед судом, наявність в неї на утриманні неповнолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також думка прокурора про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання згідно ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на підставі ст.75 КК України. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженої з метою встановлення факту її виправлення.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу на даний час немає.

У справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Так, у вказаному позові потерпіла просить стягнути з ОСОБА_4 159749 грн. 44 коп. матеріальних збитків та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяних злочином.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що із ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану злочином, на суму 113759 грн. 44 коп., тобто заявлену потерпілою у позові за вирахуванням уже відшкодованої обвинуваченою шкоди за час розгляду справи в суді (розмір здійсненого відшкодування - 45990 грн., з яких 20000 грн. - згідно розписки потерпілої ОСОБА_6 від 24.01.2025 року, 20990 грн. (еквівалент 500 доларів США станом на 24.01.2025 року) - згідно розписки потерпілої від 24.01.2025 року та 5000 грн. - згідно розписки потерпілої від 10.03.2025 року), а також 50000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненим злочином, оскільки такий розмір підтверджується встановленими в ході розгляду справи обставинами та повністю визнаний обвинуваченою.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У справі відсутні процесуальні витрати.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, більш суворим, визначеним даним вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) 113759 (сто тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 44 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 27.09.2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме: кросівки «Puma» сіро-білого кольору із шнурівками рожевого кольору, розмір 37; мобільний телефон «Huawei» у корпусі чорного кольору (ІМЕІ 1 - НОМЕР_6 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_7 ), із карткою мобільного оператора Vodafone НОМЕР_8 ; 3 купюри номіналом по 1000 грн. (серія та номер: АР0575384, АА335313, ГП7749134); 8 купюр номіналом по 500 грн. (серія та номер: АЛ5975290, ЕЖ3160128, АМ5027325, ХА6074407, ЕБ2697649, ХЄ7880779, ЄГ6059403, ЕИ4079570); 1 купюру номіналом 200 грн. (серія та номер УА7654621); 5 купюр номіналом 100 грн. (серія та номер УФ3289304, ЄЄ5651637, ЗГ914888, ЗВ0311291, АТ6147989); 1 купюру номіналом 20 грн. (серія та номер ЄА 6311907), 1 купюру номіналом 10 грн. (серія та номер ЦВ5435071); монети (3 шт. - по 10 грн., 11 шт. - по 5 грн., 3 шт. - по 2 грн., 6 шт. - по 1 грн., 9 шт. - по 50 коп.); футболку сірого кольору «Adriana», куртку червоного кольору із вставками білого та чорного кольору розмір 2хl, лосини чорного кольору розміру s/m; сумку шкіряну бежевого кольору, павербанк білого кольору «Yoobao», павербанк чорного кольору «Redmi», зарядний блок, 3 зарядні кабелі, пробник «Eucerin», газовий балончик, навушники чорні дротові, чек, квитанцію від «Нова пей» за 23.09.2024 року про переказ коштів на суму 40000 грн. на 3 арк.; квитанцію про операцію купівлі іноземної валюти від 23.09.2024 року на 2 арк.

Речові докази: 1) особисті речі обвинуваченої: кросівки «Puma» сіро-білого кольору із шнурівками рожевого кольору, розмір 37; 3 купюри номіналом по 1000 грн. (серія та номер: АР0575384, АА335313, ГП7749134); 8 купюр номіналом по 500 грн. (серія та номер: АЛ5975290, ЕЖ3160128, АМ5027325, ХА6074407, ЕБ2697649, ХЄ7880779, ЄГ6059403, ЕИ4079570); 1 купюру номіналом 200 грн. (серія та номер УА7654621); 5 купюр номіналом 100 грн. (серія та номер УФ3289304, ЄЄ5651637, ЗГ914888, ЗВ0311291, АТ6147989); 1 купюру номіналом 20 грн. (серія та номер ЄА 6311907), 1 купюру номіналом 10 грн. (серія та номер ЦВ5435071); монети (3 шт. - по 10 грн., 11 шт. - по 5 грн., 3 шт. - по 2 грн., 6 шт. - по 1 грн., 9 шт. - по 50 коп.); футболку сірого кольору «Adriana», куртку червоного кольору із вставками білого та чорного кольору розмір 2хl, лосини чорного кольору розміру s/m; сумку шкіряну бежевого кольору, павербанк білого кольору «Yoobao», павербанк чорного кольору «Redmi», зарядний блок, 3 зарядні кабелі, пробник «Eucerin», газовий балончик, навушники чорні дротові, сумку тканинну синього кольору, резиеку для волосся, підводку для очей, 3 ручки, 3 металеві кришки, 3 ключі із брелком та металевим кільцем, ватні палички, подушку надувну «Intex», окуляри сонцезахисні з оправою срібного та чорного кольору, футляр для окулярів «Quess», які упаковані в паперові конверти та спецпакети №№PSP4104503, WAR1047362, WAR1047361, KIV3111420 та згідно квитанції №0011858 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) мобільний телефон «Huawei» у корпусі чорного кольору (ІМЕІ 1 - НОМЕР_6 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_7 ) із карткою мобільного оператора Vodafone НОМЕР_8 , який як знаряддя вчинення злочину упакований у спецпакет №KIV3111419 та згідно квитанції №0011858 переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - конфіскувати в дохід держави; 3) чек, квитанцію від «Нова пей» за 23.09.2024 року про переказ коштів на суму 40000 грн. на 3 арк.; квитанцію про купівлю іноземної валюти від 23.09.2024 року на 2 арк., які упаковані у спецпакет № PSP4104503 та згідно квитанції №0011858 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000907 (в матеріалах досудового розслідування).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1