Справа № 202/8158/17
Провадження № 1-кс/202/5120/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

21 липня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2025 року на адресу Індустріального районного суду міста Дніпра надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року, відповідно до якого просила скасувати арешт на квартиру на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000116, відомості про яке внесено до ЄРДР 29 серпня 2017 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в рамках якого ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2017 року було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В ухвалі суд зазначав, що всупереч інтересам держави невстановлені особи зареєстрували спірну квартиру на підставну особу ОСОБА_4 з метою подальшого продажу третім особам, а тому накладення арешту обґрунтовано необхідністю запобігти можливості його подальшої передачі та відчуження.

З повідомлення процесуального керівника прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 вбачається, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року (справа № 202/6418/18) квартиру АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною, передано її у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та останню у кримінальному провадженні визнано потерпілою особою.

Проте, заявник вважає, що на теперішній час вказані обставини не відповідають дійсності, а підстави накладення арешту на квартиру відсутні, враховуючи наступне.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18 скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

У квітні 2019 року Дніпровська міська рада зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 липня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , серія та номер: НМО 169953, реєстраційний № 641.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року у задоволені позовних вимог Дніпровської міської ради про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації, виселення відмовлено.

Вказаною постановою встановлено, що на даний час права та законні інтереси Дніпровської міської ради не порушені, оскільки остання не є власником спірної квартири.

На підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , серія та номер: НМО 169953, реєстраційний № 641 власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_4 . Відомості про право власності внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 21316032.

Зазначили, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, оскільки набула право власності на квартиру у законний спосіб і не знала про будь-які обставини, які б могли б свідчити про незаконність набуття цього майна попереднім власником, ОСОБА_7 , тому це майно не може бути арештоване в рамках кримінального провадження, з моменту порушення якого минула майже сім років, за які органами досудового розслідування не встановлено певних осіб причетних щодо незаконного заволодіння спірною квартирою, не повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлено та спірна квартира не визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 жодних дій, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не вчинялося.

Враховуючи викладені обставини слід дійти висновку, що підстави для арешту на квартиру на квартиру на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 відсутні, а втручання у мирне володіння майном є невиправданим, що зумовило адвоката ОСОБА_3 звернутись в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді з відповідним клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 липня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаного клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 , ухвалою якої від 09 липня 2025 року, відкрито провадження у справі, клопотання призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні та зобов`язано уповноважених осіб ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надати слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0000116 від 29.08.2017 року з метою дослідження в судовому засіданні та належного розгляду поданого клопотання.

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , в судовому засіданні вимоги клопотання підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, обґрунтувавши доводами, що наведені у клопотанні.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, натомість від слідчого СВ ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення на клопотання про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту на майно, зазначивши серед іншого, що в ході досудового розслідування було отримано інформацію, що підставою для реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 є договір купівлі-продажу від 10.07.2017 року, яка належала продавцю ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 19 листопада 1993 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

В свою чергу приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зловживаючи своїми повноваженнями нотаріуса прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі підроблених документів, не подавши запит до КП «Дніпропетровського міського бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, оскільки у разі подання цього запиту дізнався про відсутність свідоцтва про реєстрацію права власності за ОСОБА_9 , що спричинило незаконне набуття права власності на квартиру та, як наслідок, позбавило Дніпровську міську раду права на визнання спадщини відумерлою квартири АДРЕСА_1 .

За фактом неналежного виконання службових обов`язків приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 внесено відомості до ЄРДР за № 0000094 від 10.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

На даний час вказані кримінальні провадження об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000116 від 29.08.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Вказав, що квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та при скасуванні арешту на вказану квартиру може негативно вплинути на подальше досудове розслідування та від якого можуть постраждати інші особи, які можуть в подальшому придбати вказане майно у ОСОБА_4 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2018 року за заявою Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна після смерті ОСОБА_10 , а саме квартири АДРЕСА_1 у власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Слідчий також повідомив про виявлення ним в ході вивчення кримінального провадження відсутності частини кримінального провадження, про що було винесено рапорт про встановлення факту відсутності частини кримінального провадження та відповідно до чого призначено службове розслідування.

Після проведення службового розслідування та встановлення місцезнаходження всіх матеріалів будуть проводитись додаткові експертизи, серед яких і оціночно-будівельна, яка встановить збиток завданий територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання, копії матеріалів кримінального провадження надані слідчим, вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 рокупідлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що СВ ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000116 від 29.08.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 365-2 КК України, за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 , шляхом підроблення офіційного документу свідоцтва про право власності ОСОБА_10 на житло квартиру АДРЕСА_1 , видане 19 листопада 1993 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № И-3017 від 19 листопада 1993 року та зареєстроване в Дніпровському бюро технічної інвентаризації за № 30п-116, внесення відомостей про належність зазначеного майна ОСОБА_9 та за фактом зловживання приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 своїми повноваженнями, а саме прийняття рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2017 року (справа № 202/6175/17, провадження № 1-кс/202/1835/2017), за результатами розгляду клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У жовтні 2018 року Дніпровська міська рада завернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання відумерлою спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_10 та передання спадкового майна після смерті ОСОБА_10 у власність територіальної громади місті Дніпра в особі Дніпровської міської ради. В обґрунтування заяви зазначила, що до Дніпровської міської ради надійшов лист Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 про направлення заяви про визнання спадщини відумерлої. Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №10906 від 15.08.2017 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за гр. ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності від 19.11.1993 року, виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № И-3017, яке зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №30п за реєстровим №116. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №559 від 16 травня 2017 року. Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом №2415/0116 від 23.07.2018 повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_10 не заводилась та надала інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_10 , відповідно до яких заповіти, спадкові договори, спадкові справи та свідоцтва про право на спадщину відсутні. Оскільки відсутні спадкоємці за заповітом і за законом після померлого ОСОБА_10 , вважає що відповідно до ст. 1277 ЦК України, майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 повинно бути визнано відумерлою спадщиною, внаслідок чого підлягає передачі у комунальну власність територіальній громаді.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року (справа № 202/6418/18, провадження № 2-о/202/182/2018) заяву Дніпровської міської ради, заінтересована особа: Індустріальна районна у місті Дніпрі рада про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_10 . Передано спадкове майно після смерті ОСОБА_10 , яке складається з квартири АДРЕСА_1 у власність територіальної громади місті Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року (справа № 202/6418/18, провадження № 22-ц/803/6511/19) рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року скасовано.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року (справа № 202/6418/18, провадження № 61-18511св19) рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року скасовано. Заяву Дніпровської міської ради, заінтересована особа : Індустріальна районна у місті Дніпрі рада, про визнання спадщини відумерлою, - залишено без розгляду.

У квітні 2019 року Дніпровська міська рада завернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації, виселення.

В позовній заяві просили суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.07.2017 року квартири АДРЕСА_1 , від 10.07.2017, що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований за № 641; скасувати запис про право власності ОСОБА_4 , № 21316032, на квартиру АДРЕСА_1 , що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36069990 від 10.07.2017 року; визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право листування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 ; усунути Дніпровській міській раді перешкоди у здійсненні права на листування та розпорядження своїм майном шляхом зняття ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення та покласти судові витрати на відповідачів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року (справа № 202/2564/19, провадження № 2/202/224/2020) у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації, виселення відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року скасоване та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2024 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року (справа № 202/2564/19, провадження 22-ц/803/3068/25) апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, виклавши їх в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

Колегією суддів Дніпровського апеляційного суду було встановлено, що постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18 скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду з підстав існування у Дніпровської міської ради та ОСОБА_4 спору про право на квартиру АДРЕСА_1 .

22 квітня 2025 року Дніпровською міською радою були надані: копія заява про вчинення кримінального правопорушення від 07 лютого 2022 року, копія повідомлення процесуального керівника прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, де зазначено, що територіальну громаду в особі Дніпровської міської ради у кримінальному провадженню визнано потерпілою особою.

При цьому, доказів про притягнення відповідних осіб до кримінальної відповідальності, наявності кримінального провадження відносно певних осіб щодо незаконного заволодіння спірною квартирою, наявності відповідного вироку суду чи рішення суду позивачем надано не було.

Вказане свідчить про те, що на даний час права та законні інтереси Дніпровської міської ради не порушені, оскільки остання не є власником спірної квартири, а тому позовні вимоги є передчасними, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 липня 2017 року колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судової процедури для забезпечення гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2. ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2017 року у справі справа № 202/6175/17 (провадження № 1-кс/202/1835/2017) вбачається, що метою накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , було забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

З урахуванням вищевикладених обставин, слідчий суддя враховує, що під час досудового розслідування органами досудового розслідування не встановлено певних осіб причетних до незаконного заволодіння спірною квартирою, не повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлено.

Протягом тривалого часу власнику ОСОБА_4 забороняється відчужувати та розпоряджатися нерухомим майном, яка є добросовісним набувачем та не є учасником кримінального провадження.

Слідчий суддя також враховує, що згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_11 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

З огляду на приписи п.18 ч.1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, що заходи забезпечення кримінального провадження носять тимчасовий характер, зокрема, арешт майна, що відповідає положенню ст. 174 КПК України, а також ту обставину, що на даний час права та законні інтереси Дніпровської міської ради не порушені, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, право особи на мирне володіння своїм майном, слідчий суддя доходить висновку про те, що подальший арешт на квартиру АДРЕСА_1 , позбавляє ОСОБА_4 , яка не є учасником кримінального провадження, досудове розслідування якого триває з 2017 року, та призводить до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_4 у вигляді заборони відчужувати та розпоряджатися своїм майном, а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік цих ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 174, 309, 372КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000116 від 29.08.2017 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1