КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/8244185/2025 ЄУН 753/3626/25 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 111 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року, серед іншого, клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 111 КК України, на підставі ч. 3 ст. 111 КК України та закриття кримінального провадження - долучено до матеріалів кримінального провадження з поверненням до його вирішення під час судового слідства; задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ; продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб, а саме до 19 червня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави.

Щодо поважності причин пропуску строку, то апелянт зазначає, що 21 квітня 2025 року копію резолютивної частини ухвали сторона захисту не отримувала, а повний текст ухвали, з обґрунтуванням прийнятого рішення, отриманий лише 28 квітня 2025 року, а тому вважає, що строк пропущений з поважний причин та просить його поновити.

Щодо вимог апеляційної скарги, то захисник наголошує, що нею до початку підготовчого судового засідання засобами системи «Електронний суд» було подане клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 111 КК України, на підставі ч. 3 ст. 111 КК України та закриття кримінального провадження, а також письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вважає ухвалу суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою її підзахисному незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог КПК України при розгляді клопотання, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення процесуального порядку судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу, ігнорування практики ЄСПЛ, оскільки ухвала ґрунтується на припущеннях, довільному тлумаченні КПК з посиланням на протиріччя недопустимі докази.

З посиланням на положення ст. ст. 177, 178 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, правову позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини, захисник зазначає про те, що ризики не тільки не доведені, але вони у даному випадку є мінімальними. Захисник звертає увагу, що слідчий доводить ризики лише тяжкістю злочину, що захистом ставиться під сумнів внаслідок недопустимості наявних доказів, а також захиснику невідомо, чи були до клопотання долучені матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Захисник в апеляційній скарзі підкреслює, що у ОСОБА_7 є постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки - вагітна дружина, постійна робота, гарна репутація, яка резонує з тим, що йому інкримінується; ОСОБА_7 є волонтером, який під страхом загибелі рятував життя, і раптом виявився зрадником. Окрім того, перший обшук був проведений у травні 2024 року, а підозра вручена лише через півроку. Захисник наголошує, що в обвинуваченого було достатньо часу, щоб переховуватись від слідства, але він цього не зробив, що свідчить про відсутність ризику переховування.

Також захисник посилається на недоведеність і відсутність ризику незаконного впливу на свідків і потерпілих, оскільки таких у кримінальному провадженні взагалі немає.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то, як наголошує захисник, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, протягом всього часу провадження нікуди з постійного місця проживання не виїжджав.

Апелянт вважає, що обставини підозри суперечать об`єктивним даним і викликають дуже великий сумнів, оскільки ОСОБА_7 мешканець м. Ірпінь, бізнес-аналітик ІТ-команії, не покинув місто, а включився у підтримку нужденних, що підтверджується у т.ч. і відповідними даними у засобах масової інформації. Окрім того, ОСОБА_7 надавав постійну допомогу ЗСУ, займався волонтерською діяльністю. У лютому 2022 року м. Ірпінь знаходилось під окупацією військових рф, і ОСОБА_7 у цей час завозив ліки та їжу до віддалених районів міста. ОСОБА_7 добровільно звернувся до органу влади з письмовою заявою, де повідомив всі обставини за вказаним фактом.

Захисник вказує, що всі наведені ризики носять характер припущень, не доведені жодним доказом та спростовуються обставинами справи. Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 є суспільним діячем та особою, яка займається журналістською діяльністю. У сукупності це все вказує на досить сталі соціальні зв`язки, які виключають ризик втечі, вчинення нових злочинів взагалі.

Також захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом взагалі не розглянута можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, хоча, як підкреслює апелянт, для цього є всі підстави, як і звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальність на підставі ч. 3 ст. 111 КК України.

Таким чином, як вказує захисник, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення належить частково відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ст.. 422-1 КПК України судом апеляційної інстанції витребувані копії наведених документів.

Згідно з ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 30 січня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На стадії підготовчого судового засідання прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання обґрунтоване обставинами кримінальному правопорушення, у вчиненні якого висунуто ОСОБА_7 обвинуваченням, а саме, що ОСОБА_7 не пізніше 21 березня 2022 року, використовуючи особистий абонентський номер мобільного оператора, будучи зареєстрованим у додатку системи миттєвого обміну повідомленням «Телеграм» під відповідним ім`ям долучився до ворожого телеграм-бота, створеного невстановленими досудовим розслідуванням особами, з матою отримання та передачі представникам держави-агресора інформації щодо розміщення військовослужбовців, військової техніки, блокпостів ЗСУ, територіальної оборони, а також іншої вагомої інформації військового та стратегічного характеру, розголошення якої може завдати шкоди обороноздатності України. При цьому ОСОБА_7 , достеменно усвідомлював мету збору інформації вказаним телеграм-ботом, а саме, що надіслана в бот інформація буде використана представниками рф, у т.ч. військовослужбовцями рф, при плануванні наступальних дій на територію України. 21 березня 2022 року, 24 вересня 2023 року - направив на адресу представників рф інформацію, яка завдала шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності держави. Окрім того 21 грудня 2023 року на виконання прийнятої пропозиції представника держави-агресора ОСОБА_7 в одному з телеграм-каналів цілеспрямовано поширив інформацію, націлену на впровадження та підтримку вигідних рф оцінок щодо неспроможності України продовжувати опір російській агресії, відмови країн Заходу від подальшої підтримки Сил оборони, тощо, а також 5 січня 2024 року розмістив у цьому ж телеграм-каналі інформаційний матеріал, який містить ознаки інформаційного впливу, спрямованого на підрив обороноздатності, державності України, національної безпеки України, інформаційній сфері.

В обґрунтування висунутого обвинувачення прокурор посилається на докази з розкриттям їхнього змісту.

Прокурор у клопотання зазначає про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, а саме:

- переховування від суду, наявність якого обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі. Також, як зазначає прокурор, ОСОБА_7 має стійки зв`язки з представниками рф, які по теперішній час вчиняють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, що дає підстави вважати, що обвинувачений з високим ступенем ймовірності може переховуватись з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім того, враховуючи тимчасову неконтрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_7 від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтованість якого, на думку прокурора, підтверджується тим, що на даний час не встановлені всі спільники ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а, відтак, останній може повідомити про факт виявлення їхньої злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення всіх винних до кримінальної відповідальності. Окрім того, враховуючи підтримку обвинуваченого протиправної діяльності російських окупаційних військ, у разі загострення воєнних дій на території України існує ймовірність його сприяння представникам рф у проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадження іншим чином;

- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 обвинувачується, прокурором обґрунтовано тим, що внаслідок саме затримання ОСОБА_7 була припинена його злочинна діяльність, а тому при застосуванні до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що представники рф можуть забезпечити його переховування на території рф або на тимчасово окупованій території України, та використання цієї ситуації для доведення своїх злочинних намірів до кінця, вчинити інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам рф, а також перехід на бік ворога.

Прокурор наголошує, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють останньому ефективно переховуватись від суду, що унеможливить проведення з ним процесуальних дій та завершення судового розгляду.

Як зазначає прокурор, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до ОСОБА_7 , оскільки жодним чином не буде сприяти запобіганню встановлених ризиків; жодна особа не виявила намір бути поручителем обвинуваченого; ОСОБА_7 і надалі матиме можливість контактувати із представниками країни-агресора чи можливими іншими співучасниками злочину й узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо від слідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю.

Також прокурор, посилаючись на положення ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає неможливим застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження запобіжного заходу у зв`язку із тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, має вагітну дружину, зареєстрований як ФОП, тобто, має міцні соціальні зв`язки, займався волонтерською діяльністю, від правоохоронних органів не переховувався, тому просила суд застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. Крім того, підтримала свої письмові клопотання, просила їх задовольнити, зокрема просила закрити кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст.111 КК України, а також забезпечити обвинуваченому право на суд присяжних, яке було порушено прокурором внаслідок не роз`яснення такого права під час скерування обвинувального акту до суду, що є наслідком його повернення прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання підтримав думку захисника.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 (шістдесят) діб.

Ухвала обґрунтована тим, що вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, зокрема підготовчого провадження, метою якого відповідно до глави 27 КПК України є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду. Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, вирішуючи питання щодо можливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку, що ризики, встановленні при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_7 , а саме вчинення кримінального правопорушення, найсуворіше покарання за яке передбачене у виді довічного позбавлення волі (ч. 2 ст. 111 КК України), суд погодився з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу під час досудового розслідування та на час розгляду цього клопотання не припинив існувати. Означене покарання у разі визнання ОСОБА_7 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду.

Також суд дійшов висновку, що продовжує існувати і ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже військова агресія проти України продовжується, а обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , пов`язане саме зі сприянням представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України, а тому вказаний ризик після скерування обвинувального акту до суду не зменшився, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, або продовження вчиненого кримінального правопорушення, судом оцінений як високий, оскільки злочин, інкримінований ОСОБА_7 , вчинявся протягом тривалого часу в інтересах рф, і наявність стійких соціальних зв`язків та місця роботи жодним чином не впливала на мотиви його вчинення, а тому, враховуючи, що воєнний стан наразі триває, збройна агресія російської федерації також не припинилась, тому підстави вважати, що вказаний ризик зменшився, у суду відсутні.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, а також можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність обставин, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, суд вважав за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Окрім того, суд першої інстанції, врахувавши положення ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи кваліфікацію дій обвинуваченого, підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також продовження правового режиму воєнного стану, не визначив обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави.

З таким рішенням місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині висунутого обвинувачення та порушень вимог КПК України під час досудового розслідування. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка, як і оцінка доказам, обставинам інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікації дій обвинуваченого може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наслідків, тяжкості, даних про особу обвинуваченого, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачений працює, раніше не судимий, має на утриманні доньку, яка проживає окремо з матір`ю, батька інваліда П групи, мати пенсіонерку, працевлаштований.

Так, згідно з даними, зазначеними в апеляційній скарзі захисника, ОСОБА_7 є раніше несудимим.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, - ч. 2 ст. 111 КК України - за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі,з конфіскацією майна.

Колегія суддів, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину та покарання, яке можу бути призначене останньому у разі доведення його винуватості, з огляду, що на даний час продовжується воєнна агресія з боку рф, відсутність контролю за частиною державного кордону у Донецькій, Луганській, Харківський, Запорізькій, Херсонській областях та АР Крим, погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, і наведені обставини у своїй сукупності свідчить про наявність ризику переховування ОСОБА_7 як на території рф, так і на тимчасово окупованих територіях України.

За наведених обставин доводи захисника про те, що відсутність такого ризику підтверджується тим, що обвинувачений добровільно з`явився до адміністрації та повідомив про певні обставини, не є переконливими саме з урахуванням тривалості часу, протягом якого ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину.

При цьому тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку суду про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням наявних та встановлених саме на час постановлення оскаржуваної ухвали даних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення або продовження інкримінованого кримінального правопорушення, шляхом використання цієї ситуації для доведення своїх злочинних намірів до кінця, вчинити інші протиправні дії на користь рф, і, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, наявність стійких соціальних зв`язків та місця роботи жодним чином не вплинула на мотиви вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій, а тому, враховуючи, що воєнний стан наразі триває, збройна агресія російської федерації також не припинилась, на даному етапі судового провадження відсутні підстави вважати, що вказаний ризик зменшився.

Є небезпідставним на даному етапі судового провадження й висновок суду першої інстанції про продовження існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з урахуванням обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, а також доводів, наведених у цій частині у клопотанні прокурора.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, та, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, положення ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Приймаючи до уваги наявні на даний час ризики, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу є непереконливими.

При цьому, обставини, на неврахування яких посилається захисник, а саме: не врахування сталих соціальних зв`язків, те, що ОСОБА_7 працює, його волонтерська діяльність та обставини надання допомоги громадянам на початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, на думку колегії суддів, на даній стадії судового розгляду не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків на даний час, а наведені захисником обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Окремо колегія суддів зауважує, що захисник в апеляційній скарзі, з одного боку заперечуючи наявність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора та встановлених судом, у той же час не заперечує наявність ризиків, хоча і вважає їх мінімальними, та просить задовольнити клопотання прокурора частково, обравши обвинуваченому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

За встановлених обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року, якою серед іншого, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ; продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб, а саме до 19 червня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4