Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/527/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено їм запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 14 липня 2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, врахував особи обвинувачених, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також з урахуванням доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачені можуть переховуватися від суду, перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, можуть продовжити протиправну поведінку, докази на даний час досліджені не всі, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить ухвалу суд скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, зобов`язавши його не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У разі продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Звертає увагу на соціальні зв`язки за місцем проживання обвинуваченого, а саме батьків, які потребують допомоги та догляду, матір має тяжке захворювання, батько є інвалідом 2 групи. Вважає ризик незаконного впливу на свідків з боку ОСОБА_11 штучно створеним стороною обвинувачення. Зазначає, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме, створення штучних доказів та підбурення інших осіб до надання завідомо неправдивих свідчень спростовуються показаннями самого ОСОБА_11 , який повідомив, що будучи наркозалежною особою, дійсно вирощував рослини конопель і підтвердив факт вилучення рослин у його домоволодінні, тобто свою версію вже висловив і не змінює її протягом судового розгляду. Зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_11 інших правопорушень неодноразово відкидався судом під час попередніх продовжень строку тримання під вартою і на даний час ніщо не вказує на зміни обставин, які зробили цей ризик реально можливим.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 залишити без задоволення та звільнити його з-під варти. Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання на строк два місяці. Вказує, що суд не звернув уваги на надані стороною захисту докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, та на постійне місце проживання. Зазначає, що по справі не допитано лише одного свідка, який знаходиться у зоні бойових дій, і надання пояснень цим свідком не є необхідністю. Також вказує на відсутність у обвинувальному акті наявності корисливого мотиву при кваліфікації його дій за ч.3 ст. 307 КК України. Вважає, що після спливу певного проміжку часу навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_7 є снайпером і його бажання бути мобілізованим потрібно брати до уваги.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду стосовно ОСОБА_12 та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вважає, що продовження строку тримання під вартою не відповідає фактичним обставинам справи щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в плані їх обґрунтованості та доведеності, які повинні бути надані прокурором для об`єктивної оцінки судом. Вказує на недоведеності прокурором ризиків переховування від суду, спроб знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, спроб незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення. Наголошує, що прокурором не тільки не надано доказів перешкоджання кримінальному провадженню, але і взагалі не надано доказів до суду щодо обґрунтування підозри за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України. Зазначає, що на дату подання клопотання про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відбулась декриміналізація ст. 310 КК України. Вказує, що суд не взяв до уваги Закон України №3528-ІХ від 21.12.2023 Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі каннабіс для використання у навчальних цілях, освітній науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування, який набрав чинності 16 серпня 2024 року, у зв`язку з чим незаконний посів та вирощування коноплі, яка містить наркотичний засіб каннабіс, як особливо небезпечний наркотичний засіб, не є кримінально-караним діянням, а тому вважає, що ОСОБА_12 з 16 серпня 2024 р. до 14 липня 2025 р. незаконно перебуває під вартою. Звертає увагу, що ОСОБА_12 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується. Також звертає увагу на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що підтверджується документально, а також на його позитивну характеристику.

З проханням про доставку у залу судового засідання обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не зверталися.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційної скарги без задоволення, позицію обвинуваченого та захисників, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернігівській слідчий ізолятор» до 26 травня 2025 року.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинувачених під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої обвинуваченим підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинувачених винуватими, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Доводи апеляційних скарг захисту про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєнні інкримінованих злочинів та суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про осіб обвинувачених, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченим має бути продовжений з метою унеможливлення їх переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, перешкоджання судовому провадженню чи продовження ними протиправної поведінки, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинувачених.

Вищезазначені обставини на переконання колегії суддів є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, на переконання колегії суддів матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Очевидно, що апеляційний суд на даному етапі судового розгляду не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи захисників відносно винуватості обвинувачених за ч. 2 ст. 310 та ч. 3 ст. 307 КК України не заслуговують на увагу.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та майновий стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні. Тому, апеляційні доводи захисників в інтересах обвинувачених про необґрунтованість продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання у скаргах захисників на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилаються захисники, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прохання захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 щодо визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, слід визнати безпідставними.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування. Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_11 застосовано ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 без визначення розміру застави. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, місцевим судом прийняте законне та обґрунтоване рішення, а до обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Твердження у скаргах про необгрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на цей час підстав для обрання щодо обвинувачених. інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченим на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, апеляційний суд на теперішній час не установив.

Даних щодо неможливості утримувати обвинуваченого ОСОБА_12 в умовах СІЗО за станом здоров`я, матеріали справи не містять.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_12 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи. Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки бере до уваги сукупність ризиків, встановлених судом.

Також не можуть бути підставою для задоволення апеляційних скарг захисників характеризуючі дані ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за місцем їх роботи та проживання, оскільки вони не спростовують і не мінімізують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

З врахуванням наведеного та осіб обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , тяжкості інкримінованих їм діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну запобіжного заходу, на чому наголошує захист, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених, запобігти можливості настання таких ризиків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 липня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4