ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2395/25

Провадження № 11-кп/820/544/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницький в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000182 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 року, якою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісся, Тисменицького району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 23 серпня 2025 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України.

За клопотанням прокурора ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 серпня 2025 року включно. Мотивуючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував ті обставини, що не зважаючи на соціальну адаптованість обвинуваченого ОСОБА_7 , позитивну характеристику останнього, обґрунтованість фактів, вказаних стороною обвинувачення у клопотанні, що виправдовують подальше тримання особи під вартою, та неможливість закінчення судового розгляду в межах дії попередньої ухвали про тримання під вартою, підстави, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу, не змінились, існують ризики того, що він зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятись від суду. Суд вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не забезпечить запобігання цим ризикам.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 року про продовження строків дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 змінити та постановити нову ухвалу, якою встановити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України, вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

На думку апелянта, судом не проаналізовано всі ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор в своєму клопотанні, мотивуючи вказані обставини відсутністю доказів, які б відображали фактичні можливості настання зазначених ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено до 23 серпня 2025 року включно.

Порядок продовження строків тримання під вартою судом першої інстанції на стадії розгляду кримінального провадження відбувається за загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Апеляційний суд встановив, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора, дотримавшись вимог наведених норм процесуального законодавства та ухвалив законне рішення, в якому виклав обґрунтування прийнятого ним рішення. Також суд правильно зазначив ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження дії такого запобіжного заходу.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень апелянта щодо не доведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків можливості переховуватися від суду, а також продовжити злочинну діяльність.

У ч. 3 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» міститься норма, яка виходить із загального принципу ст.5 Конвенції: законне тримання під вартою має бути розумним. Конвенція вимагає, аби тримання під вартою до судового вироку не перевищувало розумних строків. Хоч якою би була причина тримання під вартою, у кожному випадку слід визначити, чи перетнув строк до ухвалення вироку щодо обвинуваченого розумні межі, тобто межі надмірності, які, за обставинами справи, могли бути розумно застосовані до особи, чия невинуватість презумується.

Згідно з практикою Суду, зокрема з його рішенням у складі Великої палати у с праві «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З матеріалів провадження вбачається, що на даний час в розумні строки здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України.

Доводи апелянта про те, що запобіжний захід не може застосовуватись лише на підставі потенційних ризиків, суперечать змісту статей 177 та 194 КПК України. Суд першої інстанції правомірно керувався стандартом доведення "достатні підстави вважати", що відповідні ризики існують, і зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Крім того, що стосується застави, апелянт вказує на несправедливість відсутності обрання застави, посилаючись на абз. 8 ч.4 ст. 183 КПК України. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 -1 Кримінального кодексу України, отже обрання застави-це право суду, а не обов`язок.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

У час, коли Україна здійснює самооборону, коли існування самої держави є під загрозою, кожен громадянин України повинен усвідомлювати необхідність пошуку балансу між потребами держави й інтересами громадянина. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на необхідність врахування «особливої суспільної потреби» і «пропорційно переслідуваної законної мети» у випадках, пов`язаних з необхідністю виконання певного обов`язку і свободою віросповідання.

Існування особливої суспільної потреби є очевидним, оскільки Україна веде оборонну війну, а не агресивну, Україна зазнала нападу з боку держави, яка є значно більшою за площею і кількістю населення, лінія активних бойових дій і лінія кордону, з боку якого може відбутися потенційний напад противник, вимірюється тисячами километрів.

В Україні було оголошено загальну мобілізацію всіх військовозобов`язаних осіб, тобто йдеться не про військову службу за призовом, яка має місце в мирний час(як у справах ЄСПЛ), а про військову службу за мобілізацією для відсічі ворожої збройної агресії.

Перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військових обов`язків всіма громадянами України, в тому числі й Свідками Єгови (постанова ККС ВС від 15.04.2025 р. у справі № 573/406/24).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є єдиним дійовим заходом забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 року, про продовження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 23 серпня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді