Провадження № 11-кп/824/3036/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002269 від 22.06.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноград Харківської області, українця, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» залишено без змін та продовжено до набрання вироком законної сили;

строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 22 червня 2023 року;

цивільний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 120 000 гривень;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 21.06.2023 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, разом зі своїми знайомими, а саме особою, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_10 , перебували на технічному балконі шостого поверху будинку АДРЕСА_3 . У цей час, ОСОБА_8 , помітивши з балкону раніше незнайомих йому осіб, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які разом з дітьми проходили по тротуарній доріжці поруч із вищевказаним будинком, почав світити на них ліхтариком, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 зробив йому зауваження. Не реагуючи на зауваження та продовжуючи світити ліхтариком у бік ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , разом з особою, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_10 почали виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_9 , у результаті чого, у них виникла обопільна словесна суперечка, під час розвитку якої, у ОСОБА_8 та особи, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень групою осіб, реалізуючи який, ОСОБА_8 , з відома та згоди особи, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взяв молоток, який знаходився на технічному балконі 6-го поверху вищевказаного будинку, після чого, разом з особою, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_10 вибігли на вулицю, де біля під`їзду вказаного будинку перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Опинившись на асфальтованій доріжці, що знаходиться ліворуч від під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, діючи спільно, групою осіб, маючи умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підбігли до нього, після чого, ОСОБА_8 завдав кулаками правої та лівої руки не менше трьох ударів по обличчю та не менше двох ударів по тулубу ОСОБА_9 , а особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, завдав кулаками правої та лівої руки не менше трьох ударів по обличчю та не менше двох ударів по тулубу.

Продовживши свої протиправні дії, ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, разом повалили ОСОБА_9 на асфальтовану доріжку, після чого, особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, кулаками правої та лівої руки наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів по голові та тулубу, а ОСОБА_8 наніс йому кулаками правої та лівої руки не менше двох ударів по голові та тулубу.

У подальшому, ОСОБА_8 , тримаючи у правій руці заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень - молоток, діючи умисно, групою осіб, відповідно до спільного з особою, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 три потужні удари молотком по спині та один удар молотком у лобну ділянку обличчя, від яких останній втратив свідомість та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень припинив опір.

У результаті вказаних спільних протиправних насильницьких дій, ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, спричинили потерпілому ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта, тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: забійна рана у ділянці чола на фоні синця; крововиливи у м`яких тканинах чола; дрібні геморагічні вогнища у лівій лобній частці; перелом зовнішньої та внутрішньої пластинок лобної пазухи зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та синця на задній поверхні грудної клітки у міжлопатковій ділянці; садна та синці у ділянці обох колін, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказав, що не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме щодо вчинення групою осіб, про що він надав в суді першої інстанції відповідні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, з яких випливає необхідність кваліфікації саме за ч. 1 ст. 121 КК України, однак суд їх не спростував. Вказав, що під вчиненням кримінального правопорушення групою осіб розуміється наявність двох чи більше виконавців, які усвідомлюють, що діють спільно для досягнення єдиного умислу, тоді як матеріали справи містять відомості лише про одну особу, якою скоєно кримінальне правопорушення, яка визнає свою вину та розкаюється, а тому вирок суду винесений на припущеннях щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Також зазначив, що в ході судового розгляду не доведена участь інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, адже вони були лише свідками зазначеної події, жодних дій щодо потерпілого не вчиняли. Просив оскаржуваний вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, а саме: показаннях потерпілого ОСОБА_13 ; показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколі огляду місця події; виписці із медичної карти, протоколах пред`явлення особи для впізнання, відповідно до яких потерпілий впізнав осіб, які наносили 21.06.2023 року йому тілесні ушкодження; протоколах проведення слідчих експериментів; протоколах пред`явлення особи для впізнання, відповідно до яких свідок ОСОБА_12 впізнала осіб, які наносили 21.06.2023 року тілесні ушкодження ОСОБА_9 ; протоколах пред`явлення особи для впізнання, відповідно до яких свідок ОСОБА_11 впізнала осіб, які наносили 21.06.2023 року тілесні ушкодження ОСОБА_9 ; картках викликів медичної допомоги; постановах про визнання речовими доказами; висновках експертів та інших доказах.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

За змістом ч. 1 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

Відсутність попередньої змови означає, що виконавці кримінального правопорушення до моменту його вчинення не обговорювали питання про його вчинення, не домовлялися про спільність своїх дій, розподіл ролей, а спонтанно, ситуативно об`єднали свої зусилля для досягнення загального злочинного результату безпосередньо перед його вчиненням або в процесі його вчинення. Діючи як співвиконавці, вони можуть разом розпочинати виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення або долучатися до кримінального правопорушення, вчинення якого іншим співвиконавцем вже розпочалося, але ще не закінчилося. Дії таких осіб мають бути погоджені стосовно об`єкта та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, і ці особи повинні усвідомлювати, що діють спільно для досягнення єдиного злочинного результату. При цьому члени такої групи можуть застосовувати різні засоби і знаряддя злочину, діяти стосовно кількох потерпілих одночасно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, зокрема показів свідків, після словесної суперечки з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , попередньо взявши молоток, який знаходився на технічному балконі 6-го поверху будинку, в якому він перебував разом з особою, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, вибігли на вулицю, де біля під`їзду вказаного будинку перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та підбігли до ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 завдав кулаками правої та лівої руки не менше трьох ударів по обличчю та не менше двох ударів по тулубу ОСОБА_9 , а особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, завдав кулаками правої та лівої руки не менше трьох ударів по обличчю та не менше двох ударів по тулубу, після чого, продовживши свої протиправні дії, ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, разом повалили ОСОБА_9 на асфальтовану доріжку, а потім особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, кулаками правої та лівої руки наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів по голові та тулубу, а ОСОБА_8 наніс йому кулаками правої та лівої руки не менше двох ударів по голові та тулубу, а також наніс три потужні удари молотком по спині та один удар молотком у лобну ділянку обличчя, від яких ОСОБА_9 втратив свідомість та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень припинив опір, отримавши у результаті вищевказаних спільних протиправних насильницьких дій ОСОБА_8 та особи, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, тяжкі та легкі тілесні ушкодження.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, в ходісловесної суперечки, що виникла з ОСОБА_9 , спонтанно, ситуативно об`єднали свої зусилля та для досягнення загального злочинного результату спустилися з балкону 6 поверху будинку, в якому перебували, до ОСОБА_9 , який був в цей час біля під`їзду цього будинку, та, діючи як співвиконавці, спільно почали завдавати численні удари потерпілому, потім разом повалили ОСОБА_9 на асфальтовану доріжку та продовжили заподіяння тілесних ушкоджень, що цілком доводить вчинення протиправних дій групою осіб.

З огляду на це, на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, суд правильно дав юридичну оцінку діям ОСОБА_8 та обґрунтовано кваліфікував їх за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він сам завдавав удари потерпілому, а особа, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, удари не наносив і його поруч з ними не було, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме, показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які в суді першої інстанції вказували на те, що удари потерпілому наносились двома особами, а саме, обвинуваченим та іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. Підстав ставити під сумнів показання цих осіб колегія суддів не вбачає, а обвинуваченим в апеляційній скарзі та захисником в судовому засіданні не наведено об`єктивних доводів на спростування вказаних показань.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що матеріали справи містять відомості лише про одну особу, якою скоєно кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відомості щодо іншої особи, якій інкримінується заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому виділені в інше кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 217 КПК України, про що свідчить відповідна постанова прокурора від 24.10.2023 року, яка міститься в матеріалах справи (том 2 а.с. 226-229), що жодним чином не впливає та не спростовує правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України як таких, що вчинені групою осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до положень ст. 65, ч.2 ст. 50 КК України, вказане покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4