Провадження № 1-кп/127/637/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції із захисником, клопотання ОСОБА_6 про повернення застави в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 358 КК України, відомості про які внесено 27.11.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408 та за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про які внесено 13.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вищевказане об`єднане кримінальне провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 підтримала подане попередньо письмове клопотання про повернення їй як заставодавцю застави в розмірі 1000 000 грн, внесеної на депозитний рахунок ГУ ДКСУ у Вінницькій області за ОСОБА_4 . Клопотання мотивує тим, що обвинуваченого було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням нею застави у визначеному судом розмірі. Вважає, що оскільки строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому процесуальних обов`язків сплив і відповідного клопотання про продовження таких обов`язків прокурором заявлено не було, то наявні підстави для повернення внесеної нею застави. Окрім того, заявник акцентувала увагу суду на тому, що це її особисті кошти, частина з яких була отримана нею в кредит.

Обвинувачений та його захисник підтримали клопотання ОСОБА_6 .

Прокурор просив суд відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що в даному випадку внесена сума застави є альтернативою триманню під вартою.

Заслухавши клопотання ОСОБА_6 про повернення застави, думки сторін кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

По даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, за які, в разі доведення його винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна. Тому, на переконання суду, з огляду на наявну інформацію, яка міститься у довідці ВЛК від 23.06.2022 та тимчасовому посвідченні військозобов`язаного ОСОБА_4 за № 23300/897 від 24.06.2022, де зазначено, що останній непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, існує ризик того, що у разі відсутності дієвого запобіжного заходу ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення можливого призначеного судом покарання та взагалі покинути територію України.

В межах даного кримінального провадження 07.10.2022 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 41 138 000 (сорок один мільйон сто тридцять вісім тисяч) грн.

10.11.2022 Вінницьким апеляційним судом прийнято рішення про залишення підозрюваного під вартою та зменшено суму застави до 25 000 000 (двадцять п`ять мільйонів) грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2024 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та зменшено розмір застави до 1 000 000 (один мільйон) грн.

29.02.2024 ОСОБА_6 було внесено на депозитний рахунок ГУ ДКСУ у Вінницькій області () заставу в сумі 1 000 000 (один мільйон) грн, в зв`язку з чим обвинуваченого ОСОБА_4 звільнено з-під варти.

Застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до обвинуваченого та накладає відповідні зобов`язання не тільки на обвинуваченого, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за обвинуваченого, а саме на заставодавця. Застава забезпечує виконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього як процесуальним законом, так і обов`язків, покладених судом, що передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Суд зауважує, що при внесенні коштів в якості застави заставодавець має усвідомлювати пов`язані з цим ризики, в тому числі і можливість звернення внесених коштів у дохід держави, адже відповідно до приписів ч. 3 ст. 182 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 182 КПК України строку дії застави як запобіжного заходу не передбачено.

Також нормами глави 18 КПК України не встановлено обмеження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, як альтернативи обраному запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, однак чітко визначено частиною 6 статті 194 КПК України, що після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до вимог ст. 176, 182 КПК України, застава не є тимчасовим запобіжним заходом (тримання під вартою, арешт, тощо), така, у відповідності до вимог закону, встановлюється на час розгляду справи по суті та на час виконання обов`язків, визначених у ч. 5 ст. 194 КПК України (прибувати за кожною вимогою до суду), а розгляд справи судом ще не завершено.

Таким чином, положення ч. 11 ст. 182 КПК України підлягають застосуванню у випадку завершення кримінального провадження, за відсутності підстав для звернення застави в дохід держави.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України питання, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження, вирішується судом при ухваленні вироку за наслідками судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України запобіжний захід у вигляді застави не має граничного строку дії, то після внесення грошових коштів у якості застави за обвинуваченого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ст. 203 КПК України, діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження.

При цьому, суд також вважає необхідним наголосити на тому, що сам факт припинення строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України (що не є тотожним запобіжному заходу у вигляді особистого зобов`язання), при визначенні застави, як альтернативи триманню особи під вартою, не є процесуальною підставою для задоволення клопотання про повернення застави.

За наведених обставин, зважаючи на норми кримінального процесуального закону, застава, як альтернатива запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, є безстроковим видом запобіжного заходу і на даний час захід забезпечення є чинним, судом не скасований, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 не завершено, тому, на переконання суду відсутні правові підстави для повернення суми грошової застави заставодавцю.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 177, 182, 220, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про повернення застави залишити без задоволення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: