03.06.2025 Справа № 756/4257/25
Справа № 756/4257/25
№ 1-кп/756/1262/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві Оболонського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 17.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Лютіж Києво-Святошинського району Київської області, громадянин України, здобув середню освіту, одружений, пенсіонер, офіційно працевлаштований сторожем у Бучанському центрі позашкільної роботи ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2024 за № 0000197, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 11 грудня 2024 року близько 08 години 16 хвилин за адресою: місто Київ, Гостомельське шосе, поблизу електроопори № 96, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat», р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, і рухаючись із двома пасажирами у салоні даного автомобіля по Гостомельському шосе, зі сторони селища Гостомель, в сторону міста Києва, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, порушуючи вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, не впоравшись із керуванням автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із рухаючимося у зустрічному напрямку автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди одному із пасажирів автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

1.2. Таким чином, своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

2. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав, що достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_4 злочин за ч. 2 ст. 286 КК України вчинено останнім, тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) років із застосуванням ст. 75 КК України, встановити випробувальний термін строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

2.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, не оспорював викладені в обвинувальному акті дату, місце, час та події, щиро розкаявся. Зазначив, що 11 грудня 2024 року керував автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat», р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не впорався із керуванням автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем, який рухався назустріч. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Також, обвинувачений у судовому засіданні вибачився перед потерпілою, просив призначити покарання на розсуд суду.

2.3. Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що претензії майнового та фінансового характеру відсутні, збитки відшкодовано. Просила призначити міру покарання, яку зазначив прокурор.

3. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

3.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченого), і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

3.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

3.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

4. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

4.1. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

4.2. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому каявся, вибачився перед потерпілою, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо сам обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та потерпілою у судовому засіданні. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого, як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та вибачився перед потерпілою), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання. Також, суд враховує, що ОСОБА_4 відшкодував завдані матеріальні збитки, зокрема всі витрати на лікування потерпілої.

Крім того, суд бере до уваги думку потерпілої, яка підтвердила повне відшкодування завданих збитків.

4.3. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання .

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Зокрема, указаний злочин, як установлено в судовому засіданні, відноситься до злочинів учинених з необережності. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який не судимий, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має середню освіту, пенсіонер, працює сторожем у Бучанському центрі позашкільної роботи ОСОБА_6 , за даними наявної документації наразі на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Суд також бере до уваги і наведені в розділі 4 обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено. Отже, з огляду на викладене вище, суд призначає ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один)рік.

5.3. Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Суд вважає, що щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, усвідомлення обвинуваченим наслідків своїх дій, відсутність судимостей, можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 , оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, беззаперечно визнав вину, відшкодував потерпілій збитки, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. ст. 75,76 КК України.

Відтак, суд дійшов висновку звільнити ОСОБА_4 від відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Отже, суд вважає, що відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, підстави для застосування запобіжного заходу до набуття вироком законної сили - відсутні.

6.2. Процесуальні витрати: за проведення експертизи № СЕ-19/111-25/17287-ІТ від 25.03.2025 у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 (сімдесят) копійок слід стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

6.4. Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, слід повернути власнику ОСОБА_4 ;

- відеозапис (відеофайл) під назвою - VDO_0351, що знаходиться на microSDкарті 32Gb (флеш накопичувачу), слід залишити у матеріалах справи 756/4257/25.

6.5. Потерпілою у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

6.6. Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 (один) рік, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з випробувальним строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Процесуальні витрати на проведення експертизи, а саме:

- судової експертизи № СЕ-19/111-25/17287-ІТ від 25.03.2025 у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 (сімдесят) копійок, відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та зберігається на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- відеозапис (відеофайл) під назвою - VDO_0351, що знаходиться на microSDкарті 32Gb (флеш накопичувачу) - залишити у матеріалах справи 756/4257/25.

Матеріали кримінального провадження № 0000197 залишити при матеріалах справи № 756/4257/25, провадження № 1-кп/756/1262/25.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 03 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1