ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №522/8849/24

Провадження №1-кп/522/1080/25

09 липня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000553, відомості про яке внесено 24.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, яка має вищу освіту, працює медичним представником у ТОВ «ІЛТА», не заміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 23.04.2024 року приблизно о 16 год. 10 хв., у світлий час доби, в умовах сухого дорожнього покриття та необмеженій видимості, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювала рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзнім частини вул. Старосінна у Приморському районі м. Одеси з боку вул. Водопровідної в напрямку Привокзальної площі, на якій організовано односторонній рух та дорога мас три смуги для руху, які поділені наявною па проїзній частині дорожньою розміткою 1.5 згідно Правил дорожнього руху України.

При під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожніми знаками 5.38.1 га 5.38.2, а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, розташованому напроти будинку №1 по вул. Старосінна, перед яким у середній смузі руху зупинився автомобіль, водій ОСОБА_8 проявила злочинну недбалість, була не уважною і не стежила за дорожньою обстановкою, не зменшила швидкість руху та не зупинилася, продовжила рух та виїхала па пішохідний перехід, внаслідок чого у своїй лівій смузі руху, передньою правою частиною кузову автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перетинала проїжджу частину вул. Старосінна, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, з права на ліво по ходу руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими була доставлена КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР, де після надання допомоги була направлена на амбулаторне лікування.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом нижньої гілки лівої лобкової кістки, закритий перелом V плеснової кістки правої стопи із задовільним станом уламків.

Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли бути отримані в умовах ДТІІ (контакту автомобіля, що рухається з тілом пішохода 23.04.2024.) і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Також під час досудового розслідування було встановлено, що у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п. 18.4 1 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода належним виконанням вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля«Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , які не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином подій ОСОБА_9 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустила порушення вимог п. п. 2.3. (б), 18.4 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

П. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорож нього руху водій зобов`язаний: 6) бути уважним, стежити ш дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріпленнявантажу, технічним етапом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

П. 18.4 ПДР «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» - чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала в повному обсязі, однак не визнала суму цивільного позову. Пояснила, що автомобілем керує з 2008 року, 23.04.2024 року знаходилась на роботі, потім їй треба було поїхати на конференцію, на нерегульованому пішохідному переході збила потерпілу. Рухалась зі швидкістю 20-30 км/год. у крайній лівій полосі. На цій дорозі, як зазначила обвинувачена, було три смуги руху. Білий мікроавтобус зупинився і створював перешкоду, через що було погано видно дорогу. Коли обвинувачена побачила як потерпіла переходить дорогу, одразу вжила заходів, щоб зупинити автомобіль, однак відбулось зіткнення, після чого вона впала. Потерпіла була у свідомості, попила води. Обвинувачена пояснила, що самостійно викликала поліцію, а якийсь чоловік швидку, увесь час перебувала на місці пригоди. Також зазначила, що після аварії зв`язалась із потерпілоюі вони домовились щодо суми відшкодування, яка сторонами зафіксована документально не була. Так, обвинувачена ОСОБА_8 відшкодувала ОСОБА_5 2000 гривень на місці події і 7 000 гривень пізніше перевела карту, яку надала потерпіла. Потім допомагала ОСОБА_5 ліками, які були призначені сімейним лікарем. Потерпіла себе почувала погано, 28.04.2024 року обвинувачена відвідала її вдома. Більше не навідувала, оскільки працює, виховує дитину самостійно і ОСОБА_5 проживає досить далеко. Зазначила, що пропонувала ОСОБА_5 пройти реабілітацію у санаторії, на вказану пропозицію потерпіла відповіла відмовою. Крім того, вони домовились щодо компенсації заробітньої плати потерпілої, оскільки вона втратила працездатність, та її сину, який її доглядав, в загальній сумі 26 000 грн. Під час судового розгляду ОСОБА_8 пояснила, що погодилась на відшкодування шкоди в розмірі 40 000 грн. і неодноразово вибачалась перед нею.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити цивільний позов, поданий нею до обвинуваченої ОСОБА_8 , в повному обсязі. Пояснила, що 23.04.2024 року в світлий час доби вона йшла в напрямку пл. Старосінної, підійшла до пішохідного переходу, зупинилась і озирнулась наліво, оскільки на вказаній дорозі односторонній рух, машин не було. Потім побачила білий мікроавтобус, який зупинився і пропустив її. Вона розпочала рух по пішоходному переходу і коли вже пройшла мікроавтобус, відчула удар. Отямилась, коли навколо неї були люди і тримали її під руки і забирали з дороги. Чоловік кричав, що необхідно викликати «швидку», люди принесли їй води. Потім вона почала шукати свій мобільний телефон, він був на лобовому склі авто. Після чого приїхала швидка медична допомога і відвезла її до лікарні. В лікарні зробили знімки, запрононували пройти тест на алкоголь і наркотитки, на що вона погодилась, та наклали гіпс на ногу. Лікарі пояснили, що через те що лікарня переповнена віськовими, вона може декілька днів побути в них на стаціонарі, а потім продовжити лікування вдома під наглядом сімейного лікаря. Зазначила, що в лікарні вона була один день, після чого їй видали усі довідки та медичні виписки, вони викликали машину і її відвезли додому. Наступного дня син привіз її лікаря і вони продовжили лікування в домашніх умовах. Із обвинуваченою ОСОБА_8 зв`язок вона підтримувала та пояснила їй, що за нею буде доглядати син, який задля цього відпроситься з роботи. Зазначила, що вони домовились про відшкодування шкоди, обвинувачена привозила ліки і вони обговорили компенсацію втраченої заробітньої платні сина потерпілої, оскільки вони втратили змогу працювати. Питання щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 проігнорувала. Пізніше син втратив роботу, оскільки на роботі йому сказали або виходити, або писати заяву про звільнення. Тоді ми попросили у ОСОБА_8 оплачувати послуги доглядальниці, щоб син мав змогу працювати, на що вона запропонувала сплатити реабілітацію у санаторії. На вказану пропозицію ми відмовились, більше вона не телефонувала і не з`являлась. Питання щодо міри покрання, потерпіла залишила на розсуд суду.

Допитавши обвинувачену, потерпілу, дослідивши надані стороною обвинувачення матеріли, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченою дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і ОСОБА_8 винна у його вчиненні, так як вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні малолітню дитинуІНФОРМАЦІЯ_2 , розлучена, має постійне місце реєстрації та мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має захворювання, частково відшкодувала потерпілій шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття.

Так, формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_8 проявилося щире каяття.

Судом враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченої, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе при застосуванні до неї покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді виправних робіт, яке необхідно відбувати за місцем роботи обвинуваченої із відраховуванням в дохід держави десяти відсотків від заробітної плати, згідно із приписами ст. 57 КК України.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд констатує, що вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить безальтернативний характер застосування і є обов`язковим для суду.

Положеннями ч. 1 ст. 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого зазнала фізичного болю і душевних страждань, оскільки був змінений спосіб її життя, було витрачено багато часу на лікування.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , зазнає, що обвинувачена ОСОБА_8 не в повному обсязі вживала заходів щодо відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, син ОСОБА_5 втратив роботу, оскільки здійснював догляд за нею, сама ОСОБА_5 була вимушена брати відгули з метою відвідування судових засідань.

За таких обставин, представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

При цьому, суд констатує, що цивільний позивач та її представник не виконали визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.

Жодних доказів на підтвердження працевлаштування, заробітної плати та втрати сином роботи під час догляду за матір`ю цивільним позивачем та його представником суду надано не було.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій понесеної нею моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Позивачем не доведено перед судом заподіяння їй моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про її спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої.

Крім того, суд враховує, що на теперішній час цивільним відповідачем (обвинуваченою) була відшкодована шкода в розмірі 9 000 гривень що сторонами не оспорюється.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_5 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 50 000 гривень, оскільки саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої, на переконання суду, є достатньою для розумного задоволення моральних потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для винної ОСОБА_8 .

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).

Цивільний позивач просить стягнути з ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 17 000 гривень, які представником потерпілої було документально доведено, а саме актом наданих послуг відповідно до договору про надання професійної правової допомоги від 07.06.2024 року від 19.06.2025 року та копіями квитанцій до прибуткового касового ордера №б/н від 07.06.2025, 19.06.2025 і 20.06.2025 року.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, відповідно до обвинувального акту, у кримінальному провадженні було проведено судову транспортно-трасологічну експертизу автомобілю «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 3 029,12 гривень; судову авто-технічну експертизу технічного стану автомобілю «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 3 029,12 гривень; судова авто-технічна експертиза за обставинами дорожньо-транспортної пригоди, вартістю 3 029, 12 грн.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_8 витрати на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0000553 за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/115-24/7890-ІТ від 22.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/115-24/7887-ІТ від 27.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за проведення судової авто-технічної експертизи №24-2692 від 20.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за надання послуг користувачу та запитувачу інформації захищеного водяним знаком (watermark) інформаційного продукту на компакт-диску, згідно акту № 01.1-13/164з від 10.05.2024 року у сумі 240 (двісті сорок) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 р., на автомобіль «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.07.2021 року, належить ТОВ «Ілта», який зареєстрований за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 6, скасувати.

Долю речових доказів, відомості про які надано прокурором в судовому засіданні, слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України наступним чином:

-автомобіль «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути належному власнику, ТОВ «Ілта», код ЄРДРПОУ 14284053;

-SR-R диск з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди від 23.04.2024 року, наданим КУ «Центр-007» зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000553.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 8, 9, 100, 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік, яке відбувати за місцем роботи ОСОБА_8 із відраховуванням в дохід держави десяти відсотків від заробітної плати, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Арешт, накладений на автомобіль «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01.05.2024р. - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000553, а саме:

-автомобіль «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути належному власнику, ТОВ «Ілта», код ЄРДРПОУ 14284053.

-SR-R диск, з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди від 23.04.2024 року, наданим КУ «Центр-007» зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000553.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0000553 за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/115-24/7890-ІТ від 22.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/115-24/7887-ІТ від 27.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за проведення судової авто-технічної експертизи №24-2692 від 20.05.2024 року, у сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; за надання послуг користувачу та запитувачу інформації захищеного водяним знаком (watermark) інформаційного продукту на компакт-диску, згідно акту № 01.1-13/164з від 10.05.2024 року у сумі 240 (двісті сорок) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1