Справа №295/7819/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0001266 від 22.09.2023 року слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 та погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із вказаним клопотанням, в якому послався на те, що згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 №209 від 25.05.2023 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 (з подальшими змінами та доповненнями) у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 150 від 26.05.2023 військовослужбовця ОСОБА_4 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту т.в.о. командира 2 навчальної роти школи підготовки розвідників військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_7 від 03.09.2023, цього ж дня приблизно о 20 год. 00 хв. під час перевірки особового складу у розташуванні школи підготовки розвідників військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_1 виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_4 .

Після цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 2545 від 04.09.2023 було призначено проведення службового розслідування, за результатами якого не встановлено поважних причин самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, котрий станом на 03.09.2023 припинений або скасований не був. Натомість ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог п. п. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 1-4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, приблизно о 20 год. 00 хв. 03.09.2023 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини і його причини не повідомив, та проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із виконання військових обов`язків.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України кримінального правопорушення 20 вересня 2025 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України.

Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення, в порядку визначеному КПК України доказами, які серед іншого відображені у наступних матеріалах досудового розслідування, а саме: повідомленням військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення; рапортом командира 2 навчальної роти військової частини НОМЕР_1 про факт самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 , яким встановлено відсутність поважних причин у ОСОБА_4 на самовільне залишення місця; наказом командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 ; показаннями - військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які надали показання по суті самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 та відсутність у нього будь-яких поважних причин для самовільного залишення військової частини та перебування за її межами; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

29.07.2025 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_8 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою строком до 24.08.2025.

18.08.2025 на виконання постанови прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, про що повідомлено підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику, а також матеріали досудового розслідування надано стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України. Разом з цим, на даний час вимоги ст. 290-291 КПК України у даному кримінальному провадженні не виконані.

Слідчий стверджує у клопотанні, що зважаючи на встановленні ризики, тяжкість кримінального правопорушення та вимоги Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про продовження міри запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк, достатній для виконання вимог ст. 290-291 КПК України, а також направлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з додатками у Житомирський районний суд Житомирської області та призначення судового засідання. Із метою запобігання передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України ризикам та забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий за погодженням із прокурором просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, уточнивши строк продовження тримання під вартою підозрюваного у 30 днів. Зазначив, що наразі виконуються вимоги ст. 290 КПК України та планується направлення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. Наведені у клопотанні ризики не зменшилися, особливо ризик переховування від органів досудового розслідування, так як підозрюваний перебував у розшуку та слідчим суддею був наданий дозвіл на його затримання.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що збирається продовжити військову службу. Наразі немає грошей для оплати застави.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила виконання вимог статті 290 КПК та що є згода з командиром військової частини для продовження військової служби її підзахисним.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.07.2025 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із одночасним визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 90 840 грн., яка може бути внесена як самою підозрюваною особою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира. Строк дії ухвали встановлено до 24 серпня 2025року. У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_4 покладався ряд обов`язків.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відносяться до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати наведені у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України ризики, які слугували підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. Крім цього, сам факт повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України кримінального правопорушення, неодноразове самовільне залишення підозрюваним військових частин тільки підтверджує існування зазначеного ризику шляхом, наприклад, продовження кримінального правопорушення, у якому гр. ОСОБА_4 підозрюється.

За змістом ч. 8 ст. 176 під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, урахуванням пояснень учасників провадження, наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, зокрема й тих, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, зокрема виконання стороною обвинувачення вимог статті 290 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 задля запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, котрі станом на час розгляду клопотання не зменшились.

З огляду на викладене, із урахуванням уточнення прокурором в судовому засіданні прохальної частини клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 17 вересня 2025 року.

Керуючись ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 309, 395 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 17 вересня 2025 року.

Строк дії ухвали до 17 вересня 2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя