Справа № 317/2710/24
Провадження № 1-кп/317/164/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001877 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славути, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, який перебував на посаді номера обслуги 3-го кулеметного відділення кулеметного взводу 5-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2101-ІХ та в подальшому продовжено відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги 3-го кулеметного відділення кулеметного взводу 5-ї стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройний Сил України, 05.02.2023 року, усвідомлюючи суспільного небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільного небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та перебував за межами місця служби до 10 квітня 2024 року, а саме до моменту самостійного прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи і пояснив, що він проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги 3-го кулеметного відділення кулеметного взводу 5-ї стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 05.02.2023 року самовільно залишив місце несення служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд. 10 квітня 2024 року самостійного прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого та вивченням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який проходячи військову службу за мобілізацією, тимчасового ухилився від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, є особою раніше не судимою, за місцем служби характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого в суді.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю, в скоєному розкаявся, є раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, тому суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в ізоляції від суспільства, проте покарання необхідно призначити в мінімальному розмірі. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

Цивільний позов, судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Щодо запобіжного заходу, то перед судом сторонами не поставлено питання про його обрання. Обвинуваченому ОСОБА_4 такий захід не обирався, тому у суду немає підстав для його застосування.

Керуючись ст.ст. 349, 367-371, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1