ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/911/25 Справа № 215/6715/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Кривий Ріг

16 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000385 за ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо - технічну освіту, не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10.02.2011 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 263 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 06.12.2011 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1, 395, 70 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднано покарання по вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2011 року та остаточно призначено 2 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнився 28.12.2013 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області № 94 по відбуттю строку покарання;

- 05.11.2014 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 19.03.2015 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України з урахуванням вироку Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено до відбуття 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 17.04.2020 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області № 94 по відбуттю строку покарання;

- 03.11.2023 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає в грошовому еквіваленті 17000 гривень;

- 23.01.2024 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 357 ч. 3 КК України до арешту строком на 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом повного складання визначеного покарання за даним вироком з покаранням, визначеним вироком суду від 03.11.2023 року у виді штрафу, остаточно призначено покарання у виді 3 місяців арешту та штрафу 17000 гривень. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 вирок суду від 23.01.2024 року змінено в частині призначеного покарання та засуджено за ч. 3 ст. 357, 59-1 КК України до покарання у виді 6 місяців пробаційного нагляду. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком від 03.11.2023 року у виді штрафу в розміні 17000 гривень, остаточно призначено покарання у виді 6 місяців пробаційного нагляду та штрафу в розмірі 17000 гривень;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357КК України - у виді пробаційного нагляду строком на 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень суд, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбутий строк за ухвалою Днпровського апеляційного суду від 25.06.2024 р. за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді 2 місяців апробаційного нагляду та штраф в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття 1 рік 2 місяця побаційного нагляду та штраф у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вироку суду, 30.09.2024 року, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_9 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , проходили біля магазину «АТБ-маркет № 339», що розташований по вул. Героїв Маріуполя, 10-В, в Тернівському районі м. Кривого Рогу, де зустріли раніше знайомого ОСОБА_7 , з яким почали спілкування. В подальшому останні присіли за столом напроти під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2, де продовжили розмовляти на вільні теми та вживати спиртні напої .

Знаходячись на вказаному місці, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 відлучилися за власними потребами від ОСОБА_7 , при цьому залишивши поруч біля останнього на лавці біля столу належну ОСОБА_9 сумку, в якій знаходився паспорт громадянина України у форматі ID-картки за № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 08.06.2021 року, органом 1256, та банківська картка АТ «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_2 , дійсна до 11/25.

Надалі, в зазначений вище час та місці, за відсутності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 , раптово виник прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння належного ОСОБА_9 майна з його сумки. Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив сумку ОСОБА_9 та побачив, що в середині знаходиться паспорт громадянина України, у форматі ID-картки за № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 08.06.2021 року, органом 1256, яким вирішив заволодіти, визначивши її предметом свого посягання.

Так, 30.09.2024 року, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що паспорт громадянина України є важливим особистим документом, який посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, a тому має силу офіційного документа, не маючи наміру подальшого його повернення власнику або до уповноважених органів, з метою його подальшого використання у власних цілях, з порушенням законного порядку, установленого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон», скориставшись тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відійшли у власних потребах від місця, де вони розпивали спиртні напої, взяв сумку, у якій знаходився належний ОСОБА_10 паспорт громадянина України разом, і таким чином здійснив таємне заволодіння паспортом громадянина України у форматі ID-картки за № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 08.06.2021 року, органом 1256, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення з вказаним документом, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано як кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом.

Крім того, ОСОБА_7 , 30.09.2024 року, приблизно о 22:00 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2, побачив, що у належній ОСОБА_9 сумці знаходиться банківська картка банку АТ «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_2 , дійсна до 11/25, яка знаходилась з паспортом громадянина України, у форматі ID-картки за № НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Знаходячись у вказаний час та місці у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки АТ «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_2 , дійсна до 11/25, що належить ОСОБА_9 , з метою подальшого її продажу та отримання грошових коштів.

Так, 30.09.2024 року, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, скориставшись тим, що ОСОБА_9 разом з цивільною дружиною ОСОБА_10 відійшли у власних потребах та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, переслідуючи мету на таємне викрадення офіційного документа, з метою подальшого його використання в особистих інтересах, розуміючи, що банківська картка є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку, відповідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», попередньо відкривши сумку, яку залишив потерпілий ОСОБА_9 , взяв до рук сумку, у якій знаходилася пластикова банківська картка банку АТ «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_2 , дійсна до 11/25, яка належить ОСОБА_9 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення і таким чином, викрав офіційний документ, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Дані умисні дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані як кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 357КК України, за ознаками викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із застосуванням п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України (з урахуванням співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду ), до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2024 року, змінене ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 року та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі та штрафу у розмірі 17000 грн., який відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно. Звертає увагу, що згідно з вимогами ч. 5 ст. 59-1 КК України, пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення, разом з цим, як вбачається з матеріалів кримінального правопорушення, ОСОБА_7 засуджений вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2024 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці, який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 року змінений в частині призначеного покарання та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 357, 59-1 КК України у вигляді 6 місяців пробаційного нагляду; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 6 місяців пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 17000 грн., тобто апеляційний суд фактично змінив ОСОБА_7 покарання, призначивши пробаційний нагляд. На думку прокурора, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 59-1 КК України, повторно призначив ОСОБА_7 пробаційний нагляд за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України. Зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, в той час як суд першої інстанції не дотримався цих вимог і у своєму рішенні не вказав про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_11 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Так санкцією ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України по якій ОСОБА_7 притягнуто до кримінальної відповідальності, передбачено покарання у виді штрафу, пробаційного нагляду, обмеження волі або позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2024 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці, який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 року змінений в частині призначеного покарання та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 357, 59-1 КК України у виді 6 місяців пробаційного нагляду; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 6 місяців пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 17000 грн. Тобто апеляційний суд фактично змінив ОСОБА_7 покарання, призначивши пробаційний нагляд..

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 5 ст. 59-1 КК України повторно призначив ОСОБА_7 пробаційний нагляд за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України, що є неприпустимим.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався і у своєму рішенні помилково не вказав про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог пп. 1-3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, яка підлягає задоволенню, а вирок суду І інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з постановленням нового вироку в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 рокувідносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із застосуванням п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2024 року, змінене ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 року та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі та штрафу у розмірі 17000 грн., який виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: