Справа № 297/3419/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/297/25 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області, строком на 60 днів, до 22 липня 2025 року.

Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 50 хв. 22 липня 2025 року.

У задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що на розгляді у Берегівському районному суді Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000830 від 01.04.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження, прокурор ОСОБА_10 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про продовження стоку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та інших, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Зазначив, що обвинувачений вчинив тяжкий злочини, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що може стати причиною його ухилення від суду. Зазначив щодо існування ризиків, які слугували підставою обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали.

Окрім того, захисник ОСОБА_7 подала клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави, мотивуючи тим, що ризики зменшились, а фактично ніколи і не існували, в т.ч. як наслідок спливу певного проміжку часу з моменту повідомлення ОСОБА_6 про підозру, так і досягнення в судовому процесі певної стадії слідства.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, та відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, суд врахував, що кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачуються ОСОБА_6 - є тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та правопорушенням проти здоров`я населення, а отже, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів суспільства, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , сукупністю обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачав правових підстав для визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжив йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати в частині продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби у період часу з 23.00 год. до 06.00 год. з покладенням відповідних обов`язків. Зазначає, що клопотання прокурора не містило додатків, передбачених ч.3 ст.199 КПК України (жодного доказу, що підтверджує ризики або обґрунтовану підозру). Звертає увагу, що суд застосував тримання під вартою, але не визначив розмір застави, що є обов`язковим, оскільки винятки, передбачені ч.5 ст.176 КПК України відсутні, а отже, суд порушив пряму імперативну норму закону. Зазначає, що суд проігнорував клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, та не взяв до уваги про наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання; його сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства; готовність внести заставу; відсутність доказів тиску на свідків, чи перешкоджання слідству, ухилення від судового слідства та суду. Посилається на те, що суд першої інстанції не виконав обов`язку доведення необхідності тримання під вартою; не визначив заставу всупереч імперативу ч.5 ст.183 КПК України; проігнорував доводи сторони захисту та практику ЄСПЛ.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущено через необізнаність обвинуваченого, який утримується під вартою, з мотивами прийнятого судового рішення, оскільки оскаржувану ухвалу суду отримав 30.05.2025, тому просить поновити такий.

Інші учасники судового процесу апеляційних скарг на зазначену ухвалу суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

05.06.2025 обвинуваченийОСОБА_6 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року та одночасно заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржувану ухвалу суду отримав 30.05.2025.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвала суду постановлена, в тому числі, за участю обвинуваченогоОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які були присутні в судовому засіданні 23.05.2025 під час прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 23.05.2025 оголосив лише резолютивну частину ухвали, при цьому, жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі обвинуваченомуОСОБА_6 матеріали контрольного провадження не містять, зазначене, на переконання апеляційного суду, перешкодило обвинуваченомуОСОБА_6 належним чином реалізувати його право на апеляційне оскарження ухвали судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане обвинуваченимОСОБА_6 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, і такий строк поновлюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 6 до 10 років із конфіскацією майна); дані про особу обвинуваченого; відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру вчиняти дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання його під вартою.

При цьому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця проживання; його сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства, на що він посилається у апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, у тому числі домашній арешт.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби у період часу з 23.00 год. до 06.00 год. з покладенням відповідних обов`язків, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим та стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких обвинуваченим та стороною захисту не надано.

Апеляційний суд приймає до уваги копії відповідей з медичних установ, які долучені до апеляційної скарги, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_6 має значні проблеми зі здоров`ям, - проте, вони не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, так як не свідчать про те, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики відпали чи зменшилися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, то апеляційний суд не може визнати їх слушними.

На думку апеляційного суду, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який є тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та правопорушенням проти здоров`я населення, а отже, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи викладені обставини та беручи до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 застави.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_11 строк тримання під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 22.07.2025 включно.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 22.07.2025 включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді