ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1821/25 Справа № 195/129/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеокоонфереції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000243 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Посьолок, Вольського району, Саратовської області, громадянина України, не одружений, не інвалід, котрий депутатом не являється, н соціальному забезпеченні не перебуває, військовослужбовець призваного на військову службу за призовом під час мобілізації. На особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обіймає посаду тракториста-машиніста бульдозера відділення землерийних машин 1 дорожнього взводу дорожньої служби інженерного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне придбання,носіння,зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку Відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, ст. 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, затвердженого Законом України №2105-ІХ від 10.03.2022, громадянин України ОСОБА_9 призваний до Збройних Сил України за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , перебуває у військовому званні «солдат».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 336 від 01.12.2024 ОСОБА_7 зарахований у розпорядження командира військової частини списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду тракториста-машиніста бульдозера відділення землерийних машин 1 дорожнього взводу дорожньої служби інженерного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у штатно-посадовій категорії «солдат», де проходить військову службу по теперішній час.

Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Поряд з цим, відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи стрільцем 2 відділення 2 взводу 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_7 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України, від 21 серпня 1998 року, п. 2 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, в березні 2024 року, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинних, та у невстановлений час та день, перебуваючи біля населеного пункту Благодатівка Бериславського району Херсонської області, придбав шляхом привласнення без передбаченого законом дозволу, 2 патрона калібру 12,7 мм, які є бойовими припасами, 2 патрона калібру 5,45 - мм, виготовлених промисловим способом, які є боєприпасами та придатні для здійснення пострілу, 3 патрони калібру 7,62 мм., які виготовлені промисловим способом є боєприпасами та придатні для здійснення пострілу, 1 корпус гранати Ф1 та 2 корпуси гранати РГД-5, які є вибуховою речовиною та придатний для здійснення вибуху, 3 уніфіковані запал ручних гранат типу УЗРГМ який є вибуховим пристроєм та придатний для здійснення вибуху, 1 осколково-фугасно-запальний постріл, унітарного заряджання калібру 23-мм промислового виготовлення, який відноситься до категорії бойових припасів та придатний для здійснення вибуху.

На порушення вказаного вище законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням проміжок часу, вчинив носіння зазначених предметів до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, на порушення вказаного вище законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, вчинив зберігання без передбаченого законом дозволу, з середини березня 2024 року до 10 год. 28 хв. 19 грудня 2024 року, за місем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у відомому йому місці - 2 патрона калібру 12,7 мм, які є бойовими припасами, 2 патрона калібру 5,45 - мм, виготовлених промисловим способом, які є боєприпасами та придатні для здійснення пострілу, 3 патрони калібру 7,62 мм., які виготовлені промисловим способом є боєприпасами та придатні для здійснення пострілу, 1 корпус гранати Ф1 та 2 корпуси гранати РГД-5, які є вибуховою речовиною та придатний для здійснення вибуху, 3 уніфіковані запал ручних гранат типу УЗРГМ який є вибуховим пристроєм та придатний для здійснення вибуху, 1 осколково-фугасно-запальний постріл, унітарного заряджання калібру 23-мм промислового виготовлення, який відноситься до категорії бойових припасів та придатний для здійснення вибуху, - до моменту видачі та їх вилучення працівниками Національної поліції, в ході проведення обшуку

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати при призначенні покарання ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України або призначити покарання для військовослужбовців, не пов`язане із позбавленням волі.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, позитивно характеризується на службі, має проблеми зі здоров`ям, а також наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та активне сприяння розслідуванню, й відсутності обставин, що обтяжують покарання. Також захисник наголошує на тому, що обвинувачений добровільно видав працівникам поліції боєприпаси та повідомив дійсні обставини їх привласнення, й хоча на час вчинення злочину перебував в СЗЧ, однак на цей час вжив заходів врегулювання, висловив бажання повернутися на службу та отримав письмову згоду командира, а відтак він на цей час є військовослужбовцем та продовжує нести військову службу, що на переконання захисника свідчить про можливість призначення обвинуваченому покарання без його реального відбування, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили вирок змінити в частині призначення покарання застосувавши до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційної скарги доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військвослужбовцем, є осудною та повнолітньою особою, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, й відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому єдине можливе покарання, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України на мінімальний строк, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не є несправедливим через його суворість, й обгрунтовано не застосував положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Доводи захисника про те, що суд не надав належної оцінки його особі а саме тому, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення, є необґрунтованими, оскільки вказаним обставинам судом першої інстанції надано належно оцінку, та визнано їх як такі що, пом`якшують покарання.

Твердження захисника, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, позитивно характеризується на службі є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, й ним надана належна оцінка.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений є військовослужбовцем ЗСУ є учасником бойових дій, однак зазначає, що це не може бути виключною обставиною, яка без наявності інших пом`якшуючих обставин - дає право суду на застосування особливої превенції та призначення покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням за вчинення тяжкого злочину.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений вживає заходів для повернення на військову службу та вже отримав згоду командира, то колегія суддів зазначає, що реальне відбування покарання у виді позбавлення волі, не позбавляє його можливості за наявності бажання продовжити військову службу, в подальшому, згідно ст. 81-1 КК України, звернутися через адміністрації установи відбування покарання про умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4