УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000105 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Асканія-Нова Чаплинського району Херсонської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає його таким, що підлягає скасуванню, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначила, що 02.05.2022 відомості про кримінальне правопорушення - спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, були внесені до ЄРДР за №0000105 за попередньою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 125 КК України.

Вказала, що 03.05.2022 начальником СД Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 за підписом його заступника ОСОБА_11 визначено групу дізнавачів, які здійснюватимуть дізнання у вказаному кримінальному провадженні, у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Просить звернути увагу, що постанова про визначення групи дізнавачів, які здійснюватимуть дізнання від 03.05.2022 винесена начальником СД Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, майором поліції ОСОБА_10 , однак підписана його заступником ОСОБА_15 .

Зазначила, що в судовому засіданні прокурор пояснила, що нібито має місце технічна помилка, оскільки зазначену постанову виносив саме заступник начальника СД ОСОБА_16 .

Вказала, що такі твердження прокурора нічим не підтвердженні, оскільки зі змісту даної постанови, зокрема вступної та мотивувальної частини слідує, що дана постанова винесена саме начальником, а не його заступником. На спростування даної обставини прокурором не надано жодного документа. Більш того, чинний КПК України, взагалі не наділяє заступника органу дізнання на призначення групи дізнавачів, такими повноваженнями наділений лише начальник (ст. 39-1 КПК України).

На думку захисника, дізнавачі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , взагалі не мали повноважень дізнавачів у даному кримінальному провадженні, а їх дії щодо здійснення дізнання у зазначеному кримінальному провадженні є юридично нікчемними та призводять до недопустимості усіх доказів, що збирались дізнання, визначеним неуповноваженим суб`єктом.

Зазначила, що судом першої інстанції не відхилено аргументи сторони захисту щодо наслідків відсутності постанови про призначення дізнавачів та грубого порушення на стадії досудового слідства його органами норм КПК України.

Також додала, що в якості доказу винуватості ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на акт судово-медичного дослідження №80 від 03.05.2022 та висновок експерта №84М від 06.05.2022.

Зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що у ч. 2 ст. 242 КПК України зазначений вичерпний перелік суб`єктів, які мають повноваження призначати експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень: слідчий або прокурор. Дізнавач не входить до кола цих суб`єктів. Тому вважає, що рішення про призначення судово-медичної експертизи прийнято не уповноваженим суб`єктом і з порушенням порядку, встановленого КПК України. Також допит потерпілої та свідків, слідчі експерименти за участю свідків і потерпілої теж проведені неуповноваженою особою.

Вважає, що оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_6 було складено та вручено особами, які не мали жодних повноважень на вчинення таких процесуальних дій та на підставі недопустимих доказів, то він не набув статусу підозрюваного.

Також вважає, що за такого усі докази, що були отримані органом досудового розслідування - дізнавачами СД Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області у цьому кримінальному провадженні, є недопустимими, а обвинувальний акт складено не уповноваженою особою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01.05.2022 приблизно о 20:40 год. ОСОБА_8 разом із малолітнім сином ОСОБА_17 та знайомою ОСОБА_18 під`їхали до домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . В цей час біля території домоволодіння по АДРЕСА_1 перебував обвинувачений, де між ним та ОСОБА_8 на ґрунті довготривалих неприязних відносин виник конфлікт в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Розуміючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_8 , яка знаходилася біля автомобіля на якому приїхала, та умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 впала на землю. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 обома ногами близько трьох ударів в область кінцівок ніг та тулубу останньої.

У результаті протиправних дій обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гемартрозу правого колінного суглобу, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, травматичного периодонтиту двох нижніх різців, садна правої гомілки, забійної рани нижньої губи, садна правої стопи, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного росту утворитися не могли.

Нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими останньою тілесними ушкодженнями.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Клопотання підтримав, просив його задовольнити. Захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_19 вважав, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілої ОСОБА_20 просили розгляд справи проводити без їх участі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного.

Згідно обвинуваченню, визнаному судом доведеним, 01.05.2022 ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

У даному кримінальному проваджені, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення вчинено 01.05.2022. Тобто з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України минуло 3 роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що строк давності не переривався та не зупинявся. Обвинувачений у розшуку не перебував та не вчиняв нових кримінальних правопорушень.

Тому, строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України сплив 01.05.2025.

Як передбачено ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У Постанові від 06.12.2021 по справі N 521/8873/18 (провадження N 51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначені вимоги закону та правову позицію Верховного Суду, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 , що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також роз`яснено право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засідання заявив усне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, та не заперечував проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Тому, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з його клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а не з підстав, зазначених його захисником в поданій апеляційній скарзі. За такого її апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд встановив таке.

За змістом ст. 129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні

вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні на стадії апеляційного розгляду були наявні всі підстави для його закриття згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, апеляційний суд зобов`язаний невідкладно розглянути заявлене клопотання, а за такого, позбавлений можливості перевіряти законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку місцевого суду та вирішувати по суті питання щодо заявленого потерпілою цивільного позову.

Разом з тим, потерпіла має право звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_6 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду.

Керуючись ст. 284, 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000105 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3