Номер провадження 1-кп/243/961/2025
Номер справи 243/5846/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29 » липня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання - ОСОБА_2

- прокурора - ОСОБА_3

- обвинуваченого - ОСОБА_4

- захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000714, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 червня 2025 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької обласної прокуратури 03 липня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 436-2 частина 2, частина 3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Угода про визнання винуватості досягнута під час судового розгляду кримінального провадження.

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент Російської Федерації ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади Російської Федерації (далі по тексту - РФ), діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV) від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

До здійснення збройної агресії РФ проти України керівництвом держави-агресора також залучено підрозділи силового блоку терористичної організації «ДНР».

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_4 .

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався, та діє і по нині.

Усвідомлюючи факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи проросійсько-налаштованою особою, як досвідчений користувач мережі Інтернет, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 березня 2022 року (більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено), усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, діючи умисно, перебуваючи за місцем свого постійного проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за допомогою власного персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire M1470, що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Оk» (Одноклассники), під псевдонімом « ОСОБА_8 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення публікації опублікованої користувачем « ОСОБА_9 », наступного змісту: «06.03.2022 года. В бою с украинскими националистами, освобождая г.Попасная, смертью храбрых погибли: ОСОБА_10 1977 г.р и его сын ОСОБА_11 2002 г.р. Светлая память погибшим героям!», що містить глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 27 березня 2022 року (більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено), усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, діючи умисно, перебуваючи за місцем свого постійного проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою власного персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire M1470, що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Оk» (Одноклассники), під псевдонімом « ОСОБА_8 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення публікації опублікованої користувачем « ОСОБА_12 », наступного змісту: «V Лаврентий Палыч Z Для тех, кто не понимает, что мы делаем на Украине Хохлы возмущаются. - Вы пришли в наш дом, вас ни кто не звал, какое вы имели право. - Имели право, если из вашего дома лезут тараканы и вши, если из вашего дома смердит, если это мешает соседям, то да, мы имеем право, по закону общежития, прийти и очистить ваш дом от паразитов и смердящей тухлятины, мешающей жить вашим соседям», що містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 31 березня 2022 року (більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено), діючи умисно, повторно, перебуваючи за місцем свого постійного проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за допомогою власного персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire M1470, що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Оk» (Одноклассники), під псевдонімом « ОСОБА_8 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення публікації опублікованої користувачем « ОСОБА_13 », наступного змісту: «Россия не воюет с украинцами. Россия не воюет даже с армией Украины. Если бы Россия воевала с Украиной и украинцами, она бы просто сравняла с землей и Мариуполь, и Херсон, и Харьков с Киевом в первые же дни войны ковровыми бомбардировками. Россия освобождает заложников от террористов», що містить заперечення та виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 03 квітня 2022 року (більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено), діючи умисно, повторно, перебуваючи за місцем свого постійного проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за допомогою власного персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire M1470, що мав підключення до всесвітньої мережі Інтернет, використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Оk» (Одноклассники), під псевдонімом « ОСОБА_8 », за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив поширення публікації опублікованої користувачем «Территория взрослых», наступного змісту: « ОСОБА_14 объявил о начале штурма Азовстали в Мариуполе. Бойцы настроены очень решительно: «У нациков, бандеровцев и прочего отребья нет никаких шансов на спасение. Час расплаты за многолетнее издевательство над мирными жителями Донбасса близок. Живым никто не уйдет, так как зло должно быть уничтожено на корню», що містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені статтею 436-2 частина 2 КК України, тобто поширення матеріалів, в яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та статтею 436-2 частина 3 КК України, тобто поширення матеріалів, в яких міститься заперечення та виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчиненими повторно,

29 липня 2025 року між Прокурором - начальником Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_15 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000714, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 червня 2025 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду разом з Обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень:

- за ч. 2 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк один рік, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно даної угоди Прокурор - начальник Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_15 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000714, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 червня 2025 року та обвинувачений ОСОБА_4 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 436-2 частина 2, частина 3 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень:

- за ч. 2 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк один рік, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, та просив суд Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в Угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 436-2 частина 2, частина 3 КК України, в обсязі підозри, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення Угоди про визнання винуватості, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження Угоди про визнання винуватості та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно Угоди про визнання винуватості зобов`язання. Розуміє, що умисне невиконання Угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Укладаючи відповідну Угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної Угоди, визначені ст. 473 КПК України і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки невиконання вказаної Угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена Угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь - якого насильства, примусу, погроз.

Просив Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання, зазначив, що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в його присутності, просив затвердити Угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог частини 5 статті 469 КПК України укладення Угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Перед ухваленням рішення про затвердження Угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити Угоду про визнання винуватості.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини 4 ст. 469 КПК України, Угода про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода, завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 436-2 частина 2 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є не тяжким кримінальним правопорушенням , та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 436-2 частина 3 КК України, яке згідно статті 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, що в силу вимог частини 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення Угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити Угоду про визнання винуватості між Прокурором - начальником Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_15 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000714, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 червня 2025 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 , так як дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 436-2 частина 2, частина 3 КК України, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд виходить із фактичної тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця їх вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінальних правопорушень, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінальних правопорушень, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального виконання покарання у виді позбавлення волі, без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд також приходить до висновку, що ОСОБА_4 не може бути призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено санкцією статті 436-2 частина 2 КК України та санкцією статті 436-2 частина 3 КК України, оскільки у відповідності до вимог статті 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням не застосовується.

На підставі Ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується і йому призначається покарання, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_4 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України витрати на проведення судової семантико - текстуальної лінгвістичної експертизи за Висновком № 37 від 26 грудня 2024 року проведеної в кримінальному провадженні №0001659 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року складають 11938 грн 50 коп.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року на: предмети, які виявлено та вилучено 17 червня 2025 року під час проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: блок персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire М1470, сім-карту оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 за номером НОМЕР_2 .

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року на: земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :07:000:0306, площею 4,56 га ( реєстраційний номер об`єкта нерухомості 242) та житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 120), які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості від 29 липня 2025 року між Прокурором - начальником Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_15 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000714, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 червня 2025 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 436-2 частина 2, частина 3 КК України.

Призначити ОСОБА_16 узгоджене сторонами покарання:

- за частиною 2 статті 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк один рік, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна;

- за частиною 3 статті 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, у відповідності до статті 70 частина 1, частина 2 КК України остаточне покарання ОСОБА_16 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - позбавлення волі на строк п`ять без конфіскації усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Виконання Вироку доручити Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Запобіжний захід, обраний на підставі Ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді - домашній арешт до набрання вироком законної сили - залишити без змін « домашній арешт».

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Слов`янська Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_3 , пенсіонера, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судової семантико - текстуальної лінгвістичної експертизи за Висновком № 37 від 26 грудня 2024 року проведеної в кримінальному провадженні №0001659 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року складають 11938 грн 50 коп.( одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім грн. 50 коп).

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року на: предмети, які виявлено та вилучено 17 червня 2025 року під час проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: блок персонального комп`ютера марки ACER моделі Aspire М1470, сім-карту оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 за номером НОМЕР_2 .

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року на: земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :07:000:0306, площею 4,56 га ( реєстраційний номер об`єкта нерухомості 242) та житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 120), які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази по справі: персональний комп`ютер марки ACER моделі Aspire М1470, які долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001659, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 17 червня 2025 року, що зберігаються у Камері речових доказів СВ 2 Управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях за Квитанцією № 308 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - повернути власнику - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази по справі: сім-карту оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 за номером НОМЕР_2 , які долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001659, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 17 червня 2025 року, що зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 0001659, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0001659, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2022 року.

Роз`яснити, що у разі невиконання Угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з Клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі Угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України Угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1