ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утримання неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Цим вироком дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, 01 листопада 2024 року, приблизно о 00:30 год., ОСОБА_7 перебував біля під`їзду житлового будинку № 2 по провулку Крушельницької у м. Дніпрі спільно із знайомим ОСОБА_8 , де між ним на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка з приводу того, що останній намагався заступитися за свою матір. В ході вказаної сварки у ОСОБА_7 виник злочинний, протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Так, знаходячись у вказаному місці та вказаний час, тобто 01.11.2024 о 00:30 год., поблизу житлового будинку № 2 по провулку Крушельницької у м. Дніпрі, реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , розуміючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 та, знаходячись навпроти останнього на відстані витягнутої руки, своєю лівою рукою, зігнутою в кулак, наніс йому один удар в область виличної дуги з правої сторони. Після чого, ОСОБА_8 з метою уникнення подальшого отримання тілесних ушкоджень з місця події пішов.

Відповідно до висновку експерта № 3729е від 18.12.2024 ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: перелому скроневого відростку виличної кістки, перелому виличного відростку скроневої кістки. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою відсутності небезпеки для життя та за критерієм тривалого розладу здоров`я понад 21 добу. На підставі п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Термін зрощення кісткової тканини складає понад 21 добу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, звільнивши від відбування покарання, призначеного вироком, з випробуванням.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на те що суд, призначаючи покарання, не надав належної оцінки тому, що він вину у вчиненому визнав повністю та не оспорював та підтвердив фактичні обставини, місце та час події, про які зазначено в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Крім того, обвинувачений зазначає, що він має намір відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, у зв`язку з чим він влаштувався на роботу в службу таксі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, мотивуючи законністю і обґрунтованістю судового рішення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив вирок змінити в частині призначення покарання та звільнити від відбування покарання, призначеного вироком, з випробуванням.

Прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжкого злочину, характеризується прямим умислом, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, досудову доповідь, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні максимально суворого покарання, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не є несправедливим через його суворість, й обгрунтовано не застосував положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки його особі а саме тому, що він повністю визнав вину, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність у обвинуваченого щирого каяття з приводу вчиненого, з огляду на те, що він не надає критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не шкодує про вчинене та відмовився відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду.

Посилання обвинуваченого на те, що він має намір відшкодувати потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду, у зв`язку з чим працевлаштувався в службу таксі, є нічим не підтвердженим, а в матеріалах провадження відсутні дані про те, що обвинувачений з часу вчинення кримінального правопорушення намагався надати допомогу потерпілому, таких відомостей не надав обвинувачений і в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з положень ст. 61 КК України, відбування покарання у виді обмеження волі, не перешкоджатиме обвинуваченому працювати та відшкодувати потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_10 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4