Справа № 470/538/23
Номер провадження № 1-кп/488/223/25
У Х В А Л А
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,
прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
їх захисників адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.307 КК України,-
Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, звернулись до суду із зустрічними клопотаннями, у яких просили змінити запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на домашній арешт.
Підставами зміни запобіжного заходу за позицією сторони захисту, слугувало те, що:
захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 вважала, що ризики заявлені прокурором та враховані судом при обранні запобіжного заходу не підтверджені, обвинуваченому необгрунтовано - на підставі неправдивих показань свідка ОСОБА_12 , було змінено запобіжний захід та звернуто заставу в дохід держави; під час перебування обвинуваченого під вартою у нього погіршився стан здоров`я, за місцем проживання він характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, малолітню дитину, на свідків кримінального провадження не впливав, а тому йому можливо замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт - про що заявила відповідне клопотання, яке обвинуваченим підтримано.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , яку обвинувачений підтримав, пославшись на тривале перебування обвинуваченого під вартою, під час чого в обвинуваченого погіршився стан здоров`я, що обвинувачений ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, стабільний майновий стан, позитивні характеристики за місцем проживання, його родичі надають свою згоду на проживання разом з ними, просили змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 , якого обвинувачений підтримав, посилаючись на те, що ризики, заявлені стороною обвинувачення, нічим не підтверджені, є лише припущенням прокурора, а ОСОБА_9 не має наміру переховуватись від суду; що сама тяжкість злочину не може бути підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, обвинувачений має постійне місце проживання та родину, його родичі не заперечують проти його мешкання разом із ними, просив суд змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, які є в розпорядженні суду, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, а отже, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.
ОСОБА_8 , поміж іншого, обвинувачується у вчиненні збуту психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях та дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.
Окрім того, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_8 заходів впливу на зазначених осіб з метою надання ними показів на свою користь.
Обвинувачений ОСОБА_7 , згідно обвинувального акту, обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні ним у якості організатора трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.
Крім того він обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень, пов`язаних з обігом особливо небезпечних психотропних речовин, передбачених ч.2 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України, та за ч.1 ст.263 КК України у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.
За даними обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях та дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке йому загрожує; незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки свідки судом не допитані, а обвинувачений обізнаний про їх анкетні дані, та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 , який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, раніше судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, органом досудового розслідування поставлено у провину вчинення трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду.
Поміж іншого, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_9 заходів впливу на свідків з метою надання ними показів на свою користь.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених, необхідного для запобігання існуючим ризикам, суд враховує таке.
Згідно із ч. 1, п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.
У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.
У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
У рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.
Також, за загальною практикою ЄСПЛ тримання під вартою не має перетворюватися на відбуття покарання, оскільки такий стан речей підриватиме принцип презумпції невинуватості, що випливає зі ст.6 Конвенції. А існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").
Судом встановлено при розгляді названого клопотання та оцінюється в сукупності з іншими обставинами, що:
обвинувачений ОСОБА_8 розведений, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_13 , був призваний на військову службу за мобілізацією та після тривалого лікування через поранення повернувся до місця постійного проживання, раніше не судимий.
Відповідно до медичної довідки завідувача Миколаївської міської медичної частини філії ЦОК ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях від 09 листопада 2023 року, обвинувачений ОСОБА_8 отримав мінно-вибухову травму, з 11 квітня до 13 квітня 2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні ім. Мечнікова м. Дніпро, йому проведено кістково-пластичну трепанацію черепа, з 27 квітня до 04 травня він перебував на лікуванні в клініці офтальмології Головного військового клінічного госпіталю м. Київ з діагнозом контузія важкого ступеню з розривом судинної оболонки та пошкодженням зорового нерву правого ока, частковий гемофтальм та розрив судинної оболонки лівого ока, 09 листопада 2023 року він був оглянутий психіатром-неврологом, йому поставлено діагноз: органічно-емоційний лабільний розлад внаслідок травми головного мозку та рекомендовано консультація невролога.
Відповідно до представлених стороною захисту письмових документів: довідки з державного реєстру речових прав, довідки з місця роботи та копії паспорта ОСОБА_14 , ОСОБА_8 є власником житла за адресою: АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_8 ОСОБА_14 є власницею житла за адресою: АДРЕСА_2 , має постійне місце роботи у Висунському ліцеї Баштанського району Миколаївської області, та відповідно до поданої на адресу суду заяви, зобов`язується матеріально утримувати ОСОБА_8 у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до відомостей, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , представлених стороною захисту письмових документів: витягу з ЄДР юридичних осіб, ФОП від 25.09.2023 року довідки з державного реєстру речових прав, ОСОБА_7 розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, має фермерське господарство, раніше не судимий. ОСОБА_7 має у власності наступне житло: квартира АДРЕСА_3 , в якій мешкають колишня дружина із сином; квартира АДРЕСА_4 , яка перебуває у нежитловому стані; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 .
У судовому засіданні ОСОБА_15 (брат обвинуваченого ОСОБА_7 ) надав свою згоду на проживання обвинуваченого разом із ним за адресою: АДРЕСА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.11.1998 р. належить нині померлому батьку обвинуваченому - ОСОБА_16 . Мати обвинуваченого ОСОБА_17 , відповідно до довідки ПФУ, пенсійного посвідчення, довідки КП «Послуги-2», довідки виконкому Березнегуватської селищної ради є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію; також має постійне місце роботи і стабільний дохід, проживає разом із братом обвинуваченого - ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідно до поданої на адресу суду заяви, ОСОБА_17 зобов`язується матеріально утримувати обвинуваченого у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та надає свою згоду на проживання обвинуваченого разом із нею..
Відповідно до відомостей, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 та представлених стороною захисту письмових документів: копії паспорта, копії довідки виконкому сільради, копії заяв ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , копії договору купівлі-продажу універсальної товарної біржі від 10.03.2000 року; обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, не одружений. До затримання обвинувачений мешкав разом із батьком ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_7 . За вказаною адресою обвинувачений ОСОБА_9 зареєстрований та названий будинок на праві власності належить матері обвинуваченого ОСОБА_19 . Відповідно заяви ОСОБА_19 на адресу суду, остання надає свою згоду на проживання обвинуваченого ОСОБА_9 у належному їй будинку.
У судовому засіданні батько обвинуваченого ОСОБА_18 надав свою згоду на проживання обвинуваченого разом із ним за адресою: АДРЕСА_7 .
Всі вищеперелічені обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою за даним кримінальним провадженням перебувають: ОСОБА_8 - з 19.10.2023 року за ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва - тобто майже 23 місяці; ОСОБА_7 - з 21.09.2023 року за ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва - тобто майже 24 місяці; ОСОБА_9 - з 21.09.2023 року за ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва - тобто майже 24 місяці.
З аналізу представлених стороною обвинувачення доказів на обгрунтування продовження запобіжного заходу обвинуваченим, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, що є невід`ємною умовою застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише формально зазначено, що, на думку прокуратури, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинувачених -відсутність судимостей ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), сімейний стан обвинувачених, їх міцні соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що обвинувачені мають родинну, постійне місце проживання та реєстрації, суд вважає, що, не зважаючи на обвинувачення у вчиненні у тому числі особливо-тяжких злочинів та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до них може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю (браслету) з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і належної поведінки.
Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу обвинувачених, а також буде пропорційним встановленим судом ризикам.
При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»). Тому суд вважає, що застосування до обвинувачених вказаного запобіжного заходу найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.
З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід із тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю (браслету), оскільки, поміж іншого, встановлені судом ризики хоча і продовжують мати місце, проте зі спливом часу перебування обвинувачених під вартою, на переконання суду, значно зменшилися.
Керуючись ст.181, 194, 195, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-
У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - відмовити.
Клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю (браслету), звільнивши його з-під варти у залі суду негайно.
Заборонити ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 цілодобово.
Змінити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю (браслету), звільнивши його з-під варти у залі суду негайно.
Заборонити ОСОБА_8 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
Змінити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід з тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю (браслету), звільнивши його з-під варти у залі суду негайно.
Заборонити ОСОБА_9 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 цілодобово.
Зобов`язати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 :
за першою вимогою прибувати до Корабельного районного суду м.Миколаєва;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному проваджені;
Встановити строк дії ухвали два місяці до 10.11.2025 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, і можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.
Копію ухвали направити для виконання за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3