У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 28.09.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати.

Просить повторно розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого. Просить врахувати, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи, має діагноз симптоматичної артеріальної гіпертензії ІІІ ст., переніс ішемічний інсульт 26.01.2024 із правобічним геміпарезом, а в умовах слідчого ізолятора відсутнє належне медичне забезпечення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення розміру застави.

У клопотанні прокурора стверджується про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора, на наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинуваченому загрожує реальне позбавлення волі. Тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованому йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може змінити своє місце проживання, відбути на неконтрольовану (окуповану) державою агресором територію України, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде неможливим.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують обвинуваченого, оскільки станом на 30.07.2025 ще не всі свідки надали свої показання безпосередньо суду.

ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки органом досудового розслідування достовірно не встановлені дані спільника ОСОБА_6 та його точне місцезнаходження, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на нього, а також може вжити заходи до пошуку свідків та очевидців вчинення злочину, які не встановлені та допитані в ході досудового розслідування та схиляння їх до дачі показань, що виправдовують його та не відповідають реальним обставинам справи.

Суд першої інстанції погодився із зазначеними у клопотанні прокурора доводами та дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе ухилитися від суду, перешкодити здійсненню процесуальних дій, втекти, впливати на свідків, потерпілих з метою зміни їхніх показань.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений. Заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подав.

Прокурор про дату та час апеляційного розсліду повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

На розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000249 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Злочин за ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до особливо тяжкого, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Під час судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , без права внесення застави. В обґрунтування клопотання зазначено, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №0000249 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Рішення про продовження строку тримання під вартою постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду; впливати на свідків, потерпілих з метою зміни показань; перешкодити здійсненню процесуальних дій.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів. Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, належним чином вмотивовано та постановлено з дотриманням вимог ч. 1 ст. 183 КПК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. До обвинуваченого на законних підставах, з огляду на наявність встановлених ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, судом продовжено строк тримання під вартою. Колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що в судом першої інстанції перевірені доводи захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого.

Встановлено, що до суду не надано відомостей, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого під вартою в умовах СІЗО, а під час судового розгляду не підтверджені доводи захисника, що за місцем попереднього ув`язнення ОСОБА_6 не отримує належної медичної допомоги. З наданих документів вбачається, що ОСОБА_6 на момент затримання, тобто коли він ще не перебував під вартою, мав певні захворювання. Однак, в СІЗО обвинувачений оглянутий медичним працівником та стан його здоров`я визначений як задовільний. Інформації про те, що з того часу стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився, що він звертався з певними скаргами на стан здоров`я, на неотримання медичної допомоги, а також про результати розгляду таких звернень суду не надано.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3