МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/4890/24

Провадження № 1-кп/210/279/25

05 червня 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження, відомості про яке 12 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 368, частини 1 статті 309 Кримінального кодексу України, ,-

ВСТАНОВИВ:

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу здійснює розгляд кримінального провадження, відомості про яке 12 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 за обвинуваченням ОСОБА_4 .

В судовому засіданні, адвокат ОСОБА_5 , яка діє від імені свого підзахисного ОСОБА_4 заявила клопотання про скасування арешту на ноутбук «DELL», автомобіль«Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 15» та печатку ТОВ «Дженіал Дизайн», а також просила суд повернути розмір застави та зміни запобіжний захід ОСОБА_4 на особисте зобов`язання. В обгрунтування клопотання покликалась на те, що мобільний телефон, планшети оглянуті, підстав для їх утримання не вбачається. Крім того власник автомобілю не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, автомобіль придбаний нею за особисті кошти, питання про визнання спільною сумісною власністю не вирішувалися. Крім того, 10.01.2025 приблизно зранку російський агресор завдав ракетного удару по м. Києву, біля будику 1 по пр. Перемоги, де було припаркованний автомобіль Mazda СХ-5 реєстраційний момент НОМЕР_1 . Внаслідок ракетної атаки, вказаний автомобіль зазнав таких пошкоджень, за яких відповідно до страхового полісу від 01.02.2024 є конструктивною загибеллю ТЗ, тому вказаний автомобіль підлягає утилізації, яку не можливо здійснити, у зв`язку із наявністю заборон на його відчуження.

Що стосується клопотання про зміну запобіжного заходу та повернення застави зазначила, що ОСОБА_4 з 06.08.2024 бездоганно виконує покладені на нього судом обов`язки, жодним чином не чинив спроби перешкодити кримінальному провадженню, з`явився на всі без виключення виклики слідчого та наразі до суду тощо. Вважає, що ризики зменшилися, строк дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді сплинув, після сплину строків обов`язків ОСОБА_4 нових злочинів не вчиняв, від суду не ухилявся. На утриманні ОСОБА_4 знаходиться троє неповнолітніх дітей, має статус багатодітної родини, тому намірів ухилятись від суду у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений не має. Кошти, внесені в якості застави не належать ОСОБА_4 , а належать третім особам. Заставодавець ОСОБА_6 був військовослужбовцем, 01.09.2024 під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану отримав поранення, яке призвело до смерті. Дружина загиблого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 успадкувала права власності на грошові кошти в сумі 908 400, 00 грн., що обліковують на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлені клопотання.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував з приводу заявлених клопотань. Вважає клопотання сторони захисту необґрунтованими, оскільки під час досудового розслідування арешт накладався з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також вважає, що підстав для повернення застави не вбачається, оскільки застава гарантує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо заявлених стороною захисту клопотань про скасування арешту майна.

Вислухавши аргументи сторін та учасників кримінального провадження щодо клопотань про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, дослідивши надані до клопотань матеріали та матеріали судової справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 309 КК України.

Частиною 1 статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом положень ст.ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до суду про скасування арешту у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час судового провадження не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування арешту майна, накладеного слідчим суддею під час досудового розслідування , суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.05.2024 надано дозвіл старшому слідчому в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 на проведення обшуку автомобіля «Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_10 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_4 , який проведено на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України 02.05.2024 у період часу з 19 год. 03 хв. до 21 год. 09 хв., в ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 3 500 доларів США, які мають серійні номери НС77086667А, КВ37599303А, HF02750767B, KG47666593A, KG43483981B, KF39528978C, КF39528980C, HB04387522R, KJ50215989A, КВ22506769А, KL89303711C, KF39528977C, КВ54234231М, НВ89350709Н, HG09555379A, КВ90168042Н, KG37180350A, FF38582337C, KF50609304A, KB31216066R, KB55469991L, КВ03421994Н, КВ13509820Н, KB74292723J, НВ87911228К, KB57922129J, КВ65608648В, HB90084718G, KJ48793758A, КВ48041319М, КВ66560619Н, KF22438660D, KF60122953A, KB29746655D, KJ37736018A; мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ; трубка; подрібнювач з залишками речовини зеленого кольору рослинного походження; скляна баночка з залишками речовини рослинного походження; поліетиленовий пакет з залишками речовини рослинного походження; ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; робоча документація; посвідчення на відрядження ОСОБА_4 № 220/57/28 від 17.04.2024; блокнот з чорновими записами; 5 флеш-носіїв; банківські картки; ПУМБ з номером НОМЕР_5 , Ощадбанк з номером НОМЕР_6 ; ПУМБ з номером НОМЕР_7 ; планшет «Майкрософт»; печатка ТОВ «Дженіал Дизайн»; скляна банка з речовиною зеленого кольору рослинного походження.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі № 202/5895/24, провадження № 1-кс/202/3214/2024 від 07.05.2024 накладено арешт на: грошові кошти у сумі 3 500 доларів США, (з вищевказаними серійними номери ; мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ; трубка; подрібнювач з залишками речовини зеленого кольору рослинного походження; скляна баночка з залишками речовини рослинного походження; поліетиленовий пакет з залишками речовини рослинного походження; ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; робоча документація; посвідчення на відрядження ОСОБА_4 № 220/57/28 від 17.04.2024; блокнот з чорновими записами; 5 флеш-носіїв; банківські картки; ПУМБ з номером НОМЕР_5 , Ощадбанк з номером НОМЕР_6 ; ПУМБ з номером НОМЕР_7 ; планшет «Майкрософт»; печатка ТОВ «Дженіал Дизайн»; скляна банка з речовиною зеленого кольору рослинного походження.

Цієюж ухвалою накласти арешт на автомобіль «Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Мета накладення арешту - збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації; підстави п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб, виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.08.2022 ОСОБА_4 перебуває з 23.08.2022 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на праві приватної власності ОСОБА_10 належить автомобіль«Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який придбаний 28.01.2024 нею під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 та відповідно є майном, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Автомобіль перебуває на підставі зберігальної розписки у власника ОСОБА_10 . Власник автомобілю не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, автомобіль придбаний під час шлюбу, спори про визнання спільною сумісною чи особистою власністю не вирішувалися. За загальним правилом, майно набуте у шлюбу, є спільною сумісною власністю.

Встановлено, що 10.01.2025 приблизно зранку російський агресор завдав ракетного удару по м. Києву, біля будику 1 по пр. Перемоги, де було припаркованнийавтомобіль Mazda СХ-5 реєстраційний момент НОМЕР_1 .

Внаслідок ракетної атаки, вказаний автомобіль зазнав таких пошкоджень, за яких відповідно до страхового полісу від 01.02.2024 є конструктивною загибеллю ТЗ, так як оціночна вартість відновлювального ремонту становить понад 75 відсотків від дійсної вартості автомобіля, підтверджується тим, що визначена вартість даного ТЗ відповідно до страхового полісу є 670 000 грн., а відповідно до розрахунку вартості ремонту від 14.01.2024 така вартість ремонту складає 1 349 217 14 грн. + ПДВ 224 869,52 грн. та не підпадає під ознаки страхового випадку, зазначеного в полісі страхування віл 01.02.2024.

Відповідно до викладеного, вказаний автомобіль підлягає утилізації, яку не можливо здійснити, у зв`язку із наявністю заборон на його відчуження.

Вказані обставини підтверджені матеріалами страхової справи.

Згідно з пункту 2 частини 2 статті 170 КПК України (накладення арешту з метою спеціальної конфіскації) арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Наведений у статті 96-1 КК України перелік кримінальних правопорушень є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 96-2 КК УКраїни спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна прокурором не доведено, що ОСОБА_10 , яка не має статусу обвинуваченої у цьому провадженні, придбала автомобіль за ціною, нижчою за ринкову вартість, і повинна була знати або знала, що це майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини 1 статті 96-2 КК УКраїни.

Також суд враховує, що згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскації майна), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Суд враховує, що підстави та мета арешту, викладені в судовому рішення про арешт майна, яке набуло законної сили, та враховує, що положеннями статті 174 КПК України власнику майна надано право на звернення з клопотанням про повне або часткове скасування арешту, а також досліджує обставини щодо відсутності потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення.

Суд враховує, що слідчим суддею накладено арешт на транспортний засіб , який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст.98 КПК України.

Суд при розгляді кримінального провадження на цій стадії не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, та при розгляді клопотань, заявлених в підготовчому судовому засіданні, зокрема в порядку статті 174 КПК України, на підставі розумної оцінки сукупності наданих сторонами доказів визначає подальшу можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у даному випадку - арешту на майно.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив у статті 174 КПК України: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (стаття 98 КПК УКраїни).

Автомобіль Mazda СХ-5 реєстраційний момент НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом на стадії досудового розслідування, оскільки саме з нього вилучені грошові кошти, які були за версією обвинувачення предметом неправомірної вигоди, тобто автомобіль міг зберігти на собі сліди злочину.

Проте встановлено , що транспортний засіб був переданий власнику на зберігання, та застосовано заборону відчуження. Проте автомобіль фізично знищено, відновленню останній не підлягає та має бути утилізований. Страхове відшкодування підлягає виплаті ОСОБА_10 , яка є власником транспортного засобу згідно реєстраційного свідоцтва.

Таким чином, оскільки речовий доказ знищено з причин, які незалежали від волі та дій власника, чинність арешту є не відповідає засадам розумності та суперечить принципам співмірності.

Отже, клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді шляхом заборони відчуження, на транспортний засіб - автомобіль «Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання про скасування, арешту, накладеного ухвалою слідчого судді на мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ; ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт»; печатка ТОВ «Дженіал Дизайн»; суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Прокурор заперечуючи проти клопотання сторони захисту, посилається на те, що заарештоване майно є речовим доказом, може містити доказову інформацію, та в у разі встановлення вини, підлягає конфіскації.

Однак, такі доводи не є цілком достатніми для подальшого утримання вилученої комп`ютерної техніки, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями КПК, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч. 10-11 ст.170 КПК України).

У даному кримінальному провадженні строки досудового розслідування закінчились. З реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту вбачається, що на стадії досудового розслідування проведені усі необхідні слідчі дії, зокрема: проведено огляди вилучених під час обшуку ноутбуків, про що складено відповідні протоколи.

Органом досудового розслідування зібрано всю необхідну інформацію для складання обвинувального акту та скерування його до суду.

Згідно частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За таких обставин, враховуючи, що під час досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії з вилученим майном, доводи про те, що речові докази можуть бути приховані, пошкоджені, знищені, перетворені, тощо не є обґрунтованими.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив у статті 174 КПК України: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З наданих матеріалів судом встановлено, що під час досудового розслідування оглянуто вилучені мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ; ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт»; про що складені відповідні протоколи огляду.

Мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ; відповідає критеріям речових доказів, визначених у статті 98 КПК УКраїни, що підтверджується матеріали справи.

Проте суд не може погодитись, що ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт»; таким критеріям також відповідають.

Оскільки Мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 відповідає критеріям, визначених у статті 98 КПК України, підстави для скасування арешту не встановлено.

Що стосується планшету та ноутбуку, суд не вбачає підстав для подальшого утримання цього майна, враховуючи що, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (частина 1 статті 100 КПК України).

При вирішенні питання про подальшу чинність арешту майна, повного чи часткового скасування арешту, суд згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для обвинувачених, третіх осіб.

Відповідні дані мають бути доведені як стороною захисту, так і стороною обвинувачення під час розгляду клопотання в порядку статті 174 КПК України, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Викладені положення законодавства у сукупності з встановленими судом обставинами свідчать, що на теперішній час відпала потреба в повному обмеженні прав власників вилученого під час обшуку майна. Зазначені органом досудового розслідування (прокурором) дані, які стали підставою для первісного застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту ноутбуку «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт» , відпали, а чинність арешту на даній стадії не є співрозмірними з завданнями кримінального провадження, оскільки всі слідчі дії з вилученим майном проведено, та їх подальше утримання стороною обвинувачення не обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, відсутність об`єктивної необхідності та невиправданості такого втручання у права і свободи власника, суд вважає, що клопотання слід задовольнити в частині скасування арешту, накладеного на ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт».

Однак з метою збереження речових доказів слід покласти на власника ( ОСОБА_4 ) відповідальність за збереження речового доказу.

Підстав для скасування арешту, накладеного на печатку ТОВ «Дженіал Дизайн» наразі не встановлено. Стороною захисту не доведено необхідність повернення її ОСОБА_4 так і не обгрунтовано її належність.

Щодо клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу та повернення застави.

Встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року по справі №202/5895/24 відносно ОСОБА_4 у кримінальному проваджені №0000295 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.09.2024 включно і визначено заставу в розмірі 908 400 грн. 00 коп.

05.08.2024 відносно ОСОБА_4 внесено заставу, що підтверджується довідкою ТУ ДСА від 06.08.2024 № 3822/24 та копією квитанції № 9350-4615-8418-2959, заставодавцем виступив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого підозрюваного ОСОБА_4 06.08.2024. було звільнено із під варти із зобов`язанням виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії обов`язків, визначених ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року по справі №202/5895/24 відносно ОСОБА_4 у кримінальному проваджені №0000295 сплинув 03.09.2024.

У підготовче судове засідання, призначене на 02.09.2024 року ОСОБА_11 не з"явився, а від його захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що унеможливило продовження строку дії обов"язків.

Також встановлено, що заставодавець ОСОБА_6 01.09.2024 під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану отримав поранення, яке призвело до смерті.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 227 від 03.03.2025, спадкова справа № 40/2024 ОСОБА_7 належить на праві власності спільне сумісне майно подружжя та складається з права власності на грошові кошти в сумі 908 400, 00 грн., що обліковують на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, відповідно до листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області № 685/25 від 14.02.2025, які були внесені спадкодавцем у якості застави.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 131 КПК України запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам того, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду; знищить, сховає або спотворить будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливатиме на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином; вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення обвинуваченим вищеперерахованих дій.

Відповідно до приписів статті 194 КПК України запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Доводи захисника, що зі спливом строку дії обов`язків, покладених в порядку статті 194 КПК України, та визначених ухвалою слідчого судді , та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, критично сприймаються судом, оскільки не ґрунтуються на приписах закону та суперечать матеріалам справи.

З сукупного аналізу положень Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та домашній арешт разом з обов`язками, переліченими в ч. 5 ст. 194 КПК України, обираються рішенням суду на певний проміжок часу. Інші запобіжні заходи, у тому числі і застава, визначеного строку дії не мають і діють до їх скасування, чи зміни.

Частиною 1 статті 182 КПК України визначено, що застава застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. При цьому застава не є забезпеченням виключно додаткових обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а є також забезпеченням виконання інших процесуальних обов`язків, передбачених КПК України для підозрюваних, обвинувачених. Такі обов"язки визначені у статті 42 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Таким чином, застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави за приписами ч. 11 ст. 182 КПК України діє упродовж усього кримінального провадження, якщо інше не буде встановлено судовим рішенням.

Отже, навіть після спливу строку дії процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які покладалися на особу судом, щодо підозрюваного, обвинуваченого продовжують діяти загальні процесуальні обов`язки, визначені ч. 7 ст. 42 КПК України. У забезпечення виконання вказаних обов`язків у подальшому протягом усього кримінального провадження і застосовується такий запобіжний захід як застава.

Покликання захисника на те, що у померлого заставодавця залишилася родина дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які залишилися без годувальника та в умовах воєнного стану мають право на утримання, зараз знаходяться в скрутному матеріальному становищі, виходячи з наступного.

Чинним закнодавством передбачено виплати родичам померлого військовослужбовця, які належали самому військовослужбовцю , але не були отримані ним за життя (грошове забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення, компенсація за невикористані дні відпусток) та компенсаційні виплати за смерть військовослужбовця, які призначаються і належать родичам військового.

Розмір виплати у даному випадку залежить від посади військового, звання, вислуги років, попередньої участі в бойових діях, вислуги років, використання чи невикористання днів відпусток.

Рішення про виплату приймається й безпосередньо виконується сплата військовою частиною, в якій службу проходив військовий. Ті кошти, які вже були нараховані та виплачені військовому і знаходяться на його банківському рахунку підлягатимуть розподілу при спадкуванні. Одноразова грошова допомога виплачується членам сім"ї загиблого в розмірі 15млн. грн, 500 або 750 прожиткових мінімумів ( в залежності від обставин загибелі).

Таким чином, дружина померлого заставодавця має право на отримання усіх виплат, гарантованих законом, тому отримання свідоцтва на право на спадщину на заставу, не підставою, для зміни запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді, застави не припинив свою дію, припинили дію лише обов"язки, додатково покладені на обвинуваченого у зв"язку з внесенням застави як альтернативного запобіжного заходу, клопотання є необгрунтованим та таким, шо не підлягає задоволенню.

Крім того, на переконання суду такий запобіжний захід в достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і не покладає на останнього надмірний тягар.

Керуючись статтями 130, 131, 170-174, 350, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна, на яке накладено арешт - ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно - задовольнити частково.

Скасувати арешт , накладений Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі № 202/5895/24, провадження № 1-кс/202/3214/2024 від 07.05.2024 на майно вилучене під час обшуку а саме: ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт».

В задоволенні клопотання про скасування арешту на Мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 та печатку ТОВ «Дженіал Дизайн» - відмовити;

Зобов"язати уповноважених осіб б ГУНП в Дніпропетровській області та/або прокурорів групи прокурорів повернути вилучені ноутбук «DELL» з зарядним пристроєм; планшет «Майкрософт» ОСОБА_4 та/або його уповноваженому представнику.

Зобов"язати ОСОБА_4 забезпечити схоронність ноутбуку «DELL» з зарядним пристроєм; планшету «Майкрософт» - до вирішення питання про їх долю в порядку статті 100 КПК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді шляхом заборони відчуження, на транспортний засіб - автомобіль «Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 .

Клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу та поверення розміру застави - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що відмова в задоволенні клопотання про скасування арешту майна не перешкоджає повторному зверненню

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошення 09 червня 2025 року об 10 год.40 хв. в залі судового засідання №309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг,пр-т Миру 24,третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1