Справа № 164/317/25 Провадження №11-кп/802/431/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року, клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення у відповідність вироку відповідно до вимог положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 залишено без задоволення.

Своє рішення суд мотивував тим, що неправомірна діяльність ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України та за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України не може бути визнана дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням - злочином.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить врахувати вимоги положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024, скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в ній, міркування прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про зміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 132 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2022 року, ОСОБА_8 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. Призначено ОСОБА_8 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017, у виді п`яти років позбавлення волі.

ОСОБА_8 засуджений за вчинення 17.03.2019 відкритого викрадення майна (грабіж) вартістю 950 грн.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року, апеляційну скаргу залишено без задоволення, вирок Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

Згідно вироку Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2017 року, ОСОБА_8 було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України на 2 роки позбавлення волі з встановленням іспитового строку на 3 роки.

ОСОБА_8 засуджений за вчинення 28.01.2017 замаху на викрадення майна в сумі 2240 грн. 76 коп.

Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» набрав чинності 09.08.2024.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на те, що ОСОБА_8 за вироком Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2022 року засуджений за відкрите викрадення майна (грабіж), що мало місце 17.03.2019 вартістю 950 грн., його неправомірну діяльність кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України та вироком Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2017 року за замах на викрадення майна, що мало місце 28.01.2017 в сумі 2240 грн. 76 коп., його неправомірну діяльність кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України (станом на 1 січня 2017 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 800 гривень, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1600 гривень, відтак вказані діяння не можуть бути визнані дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого необхідно залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року стовно останнього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді