Справа № 385/1165/25
Провадження № 1-кп/385/81/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Гайвороні клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000048 від 25.03.2025 року відносно:

неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення суспільного небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 286 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

неповнолітньої особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітньої особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 ,

захисника неповнолітньої особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей Гайворонської міської ради ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.03.2025, приблизно о 20 год. 00 хв., в порушення вимог п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії), взагалі не маючи посвідчення водія будь-якої категорії, достатніх навичок водіння транспортним засобом, керував мотоциклом марки «SPARK SP200R-26», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , здійснюючи рух вулицею Свободи в напрямку від пров. Привітний до пров. Банківський в м.Гайворон Голованівського району Кіровоградської області.

Керуючи вищевказаним транспортним засобом, неповнолітній ОСОБА_3 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4 та 12.9(б) ПДР (п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.; п.12.9 (б). Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 ПДР) позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

У результаті недотримання вищезазначених вимог ПДР, неповнолітній ОСОБА_3 , рухаючись на ділянці вулиці Свободи в м.Гайворон, проявив особисту неуважність та легковажно, сподіваючись на відвернення негативних наслідків, допустив порушення вимог п. 12.1 ПДР (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним).

В подальшому, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, неповнолітній ОСОБА_3 не впорався із керуванням транспортного засобу та на відстані 16,8 м від електричної опори №16 по вулиці Свободи м.Гайворон Голованівського району Кіровоградської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась по лівій смузі руху вулиці в зустрічному напрямку відносно руху останнього.

Тобто, грубе порушення неповнолітнім ОСОБА_3 вищевказаних вимог ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої: пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 03.06.2025 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому діафізу обох кісток с/з лівої гомілки зі зміщенням кісткових уламків, відкритих пошкоджень м`язів лівої гомілки та глибокої гілки задньої великогомілкової артерії, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України кваліфікованого як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання, наголосивши, що батько неповнолітнього має достатній вплив на сина та може контролювати його поведінку. Також, прокурор просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2025 року та повернути вилучений транспортний засіб законному власникові. Витрати за проведення експертиз на загальну суму 8468 грн. 30 коп. просив віднести на рахунок держави.

Неповнолітній ОСОБА_3 визнав, що дійсно скоїв суспільно небезпечне діяння за викладених у клопотанні обставин. Запевнив, що зробив для себе відповідні висновки та більше подібних дій не вчинятиме.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що спроможний належним чином контролювати сина та надав згоду на його передачу під нагляд. Після дорожньо-транспортної пригоди мав неодноразові розмови з сином та впевнений, що подібних випадків більше не повториться.

Захисник неповнолітнього адвокат ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання та застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьку.

Представник служби у справах дітей Гайворонської міської ради ОСОБА_7 вважаює за доцільне застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батька.

Потерпіла ОСОБА_8 надіслала до суду заяву, в якій вказала, що спричинена їй шкода до цього часу не відшкодована, з приводу чого вона після розгляду кримінального провадження планує подати до суду відповідний позов. З урахуванням її стану здоров`я, просила провести судове засідання без її участі.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється у разі вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку та до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою ст. 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінюють.

Частина 3 ст. 105 КК України передбачає, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Згідно з ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує наступні питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, і якщо так, то який саме.

Відповідно до ч. 1 ст. 500 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника та представників служби у справах дітей і уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, якщо вони з`явилися або були викликані до судового засідання згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ст. 22 КК України, кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, настає з 16 років.

Неповнолітній ОСОБА_3 та інші учасники процесу не оспорюють обставин, викладених у клопотанні, судом встановлено, що вони правильно розуміють їх зміст, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їхньої позиції.

Вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, окрім повного визнання фактичних обставин справи, підтверджується також наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 24.03.2025 року;

- висновком інженерно-транспортної трасологічної експертизи №СЕ-19/112-25/5310-ІТ від 19.05.2025;

- висновком інженерно-транспортної експертизи по дослідженню технічного стану №СЕ-19/112-25/5313-ІТ від 21.04.2025;

- висновком судово-медичної експертизи № 69 від 03.06.2025;

- протоколом слідчого експерименту від 19.06.2025;

- висновком інженерно-транспортної експертизи по дослідженню обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №СЕ-19/112-25/9497-ІТ від 10.07.2025.

Аналіз наведених доказів, на переконання суду, свідчить про їх повну узгодженість між собою та відповідність іншим доказам, що дає підстави суду прийняти до уваги як правдиві та такі, що відповідають дійсності.

Враховуючи наведене, суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_3 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Це діяння було вчинене неповнолітнім у віці 14 років, тобто до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

При ухваленні рішення щодо неповнолітнього суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та керуватися принципом найкращих інтересів дитини, закріпленим у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, а також положеннями глави 29 КПК України та розділу XI КК України.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблене шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій, завданої шкоди, а також попередження про більш суворі правові наслідки у разі повторного правопорушення.

У п. 7 вказаної Постанови зазначено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_5 , 1979 року народження та матір`ю ОСОБА_9 , 1980 року народження, в задовільних умовах проживання, створені всі належні умови для проживання дітей в сім`ї. У разі прийняття судом рішення про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді передання його під нагляд батькові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній має можливість забезпечити належне виконання вказаних заходів. Щодо батька ОСОБА_5 компрометуючі матеріали відсутні. Він цікавиться навчанням сина, приділяє значну увагу його вихованню та здоров`ю.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру суд бере до уваги обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність діяння, його наслідки, дані про особу неповнолітнього, характеристику родини, умови проживання, поведінку після вчиненого діяння та ставлення до нього.

Оскільки, батько неповнолітнього заявив про свою спроможність контролювати сина та надав згоду на передачу його під його нагляд, суд на підставі ст. 97, 105 КК України застосовує до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батька.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов на момент розгляду не заявлявся.

Запобіжний захід відносно неповнолітнього ОСОБА_3 не обирався.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд дійшов висновку про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2025 року, у зв`язку з тим, що у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до положень ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Оскільки, неповнолітній ОСОБА_3 не є обвинуваченим та відносно нього постановляється ухвала про застосування примусових заходів виховного характеру, а ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК України, витрати за проведення вказаних експертиз на загальну суму 8468 грн. 30 коп. підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 97, п. 1, 3 ч. 2 ст.105 КК України, ст. ст. 100, 122, 124, 284, 498-501 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 25.03.2025 року відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Салькове, Гайворонського району, Кіровоградської області, учня 9-го класу КНЗ «Ліцей №2 м. Гайворон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_3 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Процесуальні витрати у розмірі 8468 (вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 30 коп., пов`язані з проведенням судових експертиз на залучення експертів, віднести за рахунок держави.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2025 року на мотоцикл марки «SPARK» модель SP200R-26, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузову № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 - скасувати.

Речові докази, а саме: мотоцикл марки «SPARK» модель SP200R-26, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузову № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 повернути останньому як власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_10