Справа № 703/2211/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвокатів: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження №000081 про обвинувачення:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. М. Старосілля, а жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, непрацюючого, несудимого;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, несудимого,

обох за ч. 1 ст. 367 КК України,

установив:

ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, 18 квітня 2016 року близько 7 год. 20 хв., прибувши до Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області в ізолятор тимчасового тримання для несення служби по вул. Перемоги, 13 в м. Сміла Черкаської області, неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, в порушення п. 17.4.3 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС України №268/10548 від 25 лютого 2005 року, не здійснив перевірку грат на вікнах камери №4 ІТТ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, а також протягом дня, в порушення п. 17.4.4. тієї ж Інструкції, достовірно знаючи про несправність сигналізації на вікні камери №4 ІТТ, не повідомив належним чином своє керівництво з метою вжиття заходів до її ремонту.

В подальшому, близько 00 год. 20 хв. 19 квітня 2016 року, неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, після заїзду автомобілем конвойної служби «ГАЗель», д/н 240804 на територію Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, не зачинив в`їзні ворота та заїхавши на територію ІТТ зачинив ворота з внутрішньої сторони на навісний замок, ключ від якого залишив у незамкненому автомобілі конвойної служби. Зайшовши до прогулянкового двору ІТТ, зачинив замок на дверях-решітці лише шляхом защіпки його на фіксовану пружиною частини ригеля, а не шляхом здійснення обертів ключем та покинув приміщення ІТТ через центральний вхід відділу поліції.

- ОСОБА_9 , як помічник чергового Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області 18 квітня 2016 року о 20 год. заступивши на пост в ізоляторі тимчасового тримання для охорони засуджених, затриманих осіб, яким обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, що за адресою м. Сміла Черкаської області вул. Перемоги, 13, неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, в порушення п.2.15.2 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС України №268/10548 від 25 лютого 2005 року, не перевірив стан в справність обладнання камер та сигналізації.

А близько 01:10 год. 19 квітня 2016 року,порушуючи п.2.15.3 та п.2,18.1 тієї ж Інструкції, залишив свій пост біля камер та перебував в приміщенні кухні до 04:00 год. 19 квітня 2016 року.

Скориставшись відсутністю ОСОБА_9 на своєму посту, особи, що перебували у камері № 4 ізолятора тимчасового гримання Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , демонтувавши загратоване вікно камери № 4, відкривши неналежно зачинених дверей та ворота, які були перешкодою при виході з території Смілянського ВП ГУНПІ в Черкаській області, скоїли втечу з-під варти.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і суду пояснив. На посаді начальника ІТТ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області перебував з листопада 2015 року. У квітні 2016 року (точну дату не пам`ятає) вранці,близько 7 год. 20 хв. прибув у відділ поліції. Під час вранішнього огляду камер і їх обшуку ніяких недоліків виявлено не було. Не було виявлено і заборонених речей у осіб, які утримувалися в камерах ІТТ. Після розстановки сил і засобів несення служби разом з конвоєм відвіз в Черкаський слідчий ізолятор арештованих. Там же, відповідно до вимог і доручень суддів, отримав 3-х арештованих, які були доставлені в судові засідання. Перебуваючи в суді отримав повідомлення від чергового, що один із арештованих, який перебував у камері ІТТ, скаржиться на стан свого здоров`я. Коли вдруге повернувся в ІТТ, вже була рекомендація лікаря про необхідність оперативного втручання. Здійснив необхідні дії по оформленню документації разом з конвоєм доставив хворого в лікарню, де перебував до закінчення проведення хворому медичних процедур. Вже пізньої ночі, прибув до відділку поліції, залишивши службовий автомобіль конвойної служби покинув приміщення відділу поліції. А вранці черговий ОСОБА_13 повідомив про втечу арештованих осіб. Пояснити, як це могло статися не може, оскільки за час його перебування на посаді начальника ІТТ, приміщення ізолятора 2-3 рази обстежувалося створеною комісією, були складені акти, зауважень не було, лише пропозиції про приведення установи до вимог європейських стандартів. Ніяких пошкоджень вікна камери він не помітив, поведінка арештованих осіб не викликала тривогу і не виказувала їхнього наміру вчинити втечу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і суду пояснив, що в 2016 році він перебував на посаді помічника чергового Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області. Точної дати не пам`ятає, в квітні 2016 року о 20 год., змінивши на пості свого колегу ОСОБА_14 , заступив в нічну зміну на пост в ізоляторі тимчасового тримання для охорони засуджених, затриманих осіб Смілянського ВП.

Начальник ІТТ ОСОБА_8 того дня залишив приміщення ІТТ пізно вночі, оскільки організовував конвоювання в лікарню арештованого ОСОБА_15 . Розписавшись у книзі інструктажу він ознайомився зі списком утримуваних в камерах осіб, перевіривши їх наявність(візуально через спеціальний отвір у дверях) приступив до несення служби. В нічний час, повідомивши чергового по відділу поліції ОСОБА_16 , відлучився на кухню. Був відсутній близько 30 хв. Близько 24 год., за проханням утримуваних осіб в камері №4 виключив електричне освітлення. Це звичайне явище, ніяких підозр поведінка ув`язнених осіб у нього підозр не визивала, ніяких сторонніх звуків, шарудіння під час перебування на службі в ІТТ тієї ночі він не чув.

Не пам`ятає о котрій годині з камери №4 де утримувалося 4 особи постукав один із ув`язнених і повідомив, що три особи втекли. Зазирнувши в камеру побачив пошкоджену віконну металеву решітку, частина якої лежала на підлозі. Зрозумівши, що скоєна втеча,зразу ж повідомив помічника чергового ОСОБА_17 . Вже разом з черговим помічником начальника ВП ОСОБА_18 його помічником ОСОБА_17 , оглядали місце втечі. Яким чином здійснили втечу ув`язнені йому наразі невідомо.

Вже під час службового розслідування йому стало відомо, що сигналізація в камері №4 не працювала. Згідно посадових обов`язків, він в камери доступу не має.

Незважаючи на невизнання обвинувачуваними вини, їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена за обставин, викладених у обвинувальному акті та підтверджується такими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- показаннями свідка ОСОБА_19 , в судовому засіданні про те, що 18 квітня 2016 року, як працівник поліції, у зв`язку із службовою необхідністю він був задіяний для конвоювання

арештованих до Смілянського міськрайонного суду. Перебував у судовому засіданні в складі конвою коли під`їхав до суду ОСОБА_8 і повідомив, що арештований ОСОБА_15 , який утримується в ІТТ, потребує медичної допомоги і його необхідно конвоювати в лікарню. Разом з ОСОБА_20 і ОСОБА_21 на автомобілі конвойної служби близько 22 год. прибули до лікарні, він залишився з ОСОБА_21 , а Погрібний цим же «автозаком» поїхав до ІТТ, для оформлення літерної справи на арештованого ОСОБА_21 . Близько 04:00 год.19 квітня 2016 року йому зателефонував ОСОБА_22 і повідомив про втечу арештованих;

- показаннями свідка ОСОБА_23 в судовому засіданні про те, що в 2016 року він перебував на посаді начальника Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області. Тоді ж, (число не пам`ятає) о 05:00 год. Черговий повідомив йому про втечу арештований осіб, які утримувалися в ІТТ. Прибувши до відділу поліції приймав участь та сприяв проведенні службової перевірки по факту допущених порушень. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 знає, як колег по службі в правоохоронному органі. Відповідно до Інструкції, яка діяла на той час, він, як начальник відділу поліції, діяльністю ІТТ не переймався, оскільки це був відокремлений підрозділ, який тільки взаємодіяв з відділом поліції, він прийняв рапорт від чергового, який змінювався та дозволив зміну нарядів. Щодо працівників чергової частини, то було проведено службове розслідування, виявлені недоліки в організації несення служби, добовим нарядом висвітлені у проведеному тоді ж службовому розслідування і причетні до події особи понесли дисциплінарні покарання;

- показаннями свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні про те, що на час події (втеча із ІТТ Смілянського ВП) в квітні 2016 року він працював на посаді начальника відділу начальника штабу Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області і відповідно до посадових обов`язків контролював роботу чергової частини, тобто несення служби добовим нарядом, участь в ранішній виводці осіб, які утримуються в камерах ІТТ. З обвинуваченими ОСОБА_25 і ОСОБА_26 знайомий в силу роботи в одному правоохоронному органі. У функціональні обов`язки працівників ІТТ не вникав, оскільки це відокремлений підрозділ і чергова частина, як підрозділ Смілянського ВП не несе відповідальності за умови утримування, переміщення спецконтингенту, а лише сприяє їх діяльності, як-то вранішня виводка або відео нагляд за камерами. Виявлені недоліки були предметом службового розслідування і наскільки він пам`ятає з цього приводу був наказ про покарання працівників чергової часини;

- показаннями свідка ОСОБА_27 в судовому засіданні про те, що з обвинуваченими ОСОБА_25 і ОСОБА_26 він знайомий по службі, оскільки працював на посаді старшого інспектора чергової частини Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області. 18 квітня 2016 року вранці заступив на чергування разом з своїм помічником ОСОБА_17 . Після проведеної вранішньої виводки арештованих було виявлено несправність сигналізації в 4 камері. Черговий ОСОБА_17 , якого він міняв, повідомив, що сигналізація вийшла з ладу о 10 год. 50 хв. ще 17 квітня 2016 року. Він повідомив начальника ІТТ ОСОБА_8 про несправність сигналізації, той пообіцяв викликати електрика, однак, оскільки такі неполадки траплялися часто, то належного реагування так і не було. Відповідно до розпорядку він о 02:00 год. 19 квітня 2016 року ліг відпочивати, однак згодом його розбудив ОСОБА_17 і повідомив, що постовий ОСОБА_28 негайно викликає його в ІТТ. Тоді ж виявили відсутність в камері №4 трьох арештованих. Коли вже відкрили камеру, то там був лише ОСОБА_29 , а на підлозі лежали уламки металевої решітки з вікна. Про подію було повідомлено керівництво відділу поліції і піднято особовий склад по тривозі;

- показаннями свідка ОСОБА_30 в судовому засіданні про те, що він будучи ув`язненим за вчинення кримінального правопорушення, утримувався в Черкаському слідчому ізоляторі. 18 квітня 2016 року був етапований до Смілянського міськрайонного суду для участі в судовому засіданні о 13 год. Цілий день провів у суді та в автомобілі конвойної служби, який не заїжджав до ІТТ, оскільки одному із арештованих надавалася медична допомога в міській лікарні. Був поміщений у камеру №4 ІТТ тільки близько 18 год. В камері утримувалися: ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , на той час він був знайомий лише з ОСОБА_33 . Так-як як він був психологічно подавлений із-за майбутнього покарання 6 років позбавлення волі, яке

запросив у суду прокурор, то згодом заснув. Проснувся від того, що було холодно і підозріло тихо, в камері були відсутні ОСОБА_34 і ОСОБА_35 , побачивши у вікні отвір, вирішив також покинути камеру та втекти. Наступного дня був затриманий працівниками поліції.

- даними протоколу огляду місця події від 19 квітня 2016 року, згідно з яким встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, зафіксована загальна обстановка в приміщенні чергової частини Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, розташування моніторів та відеореєстраторів, загальний вигляд приміщення ІТТ, камери №4 та детальний вигляд зрізу металевого прута віконної решітки. Зафіксовано виявлення і вилучення в камері №4 мобільного телефону та полотна ножівки по металу;

- даними протоколу огляду предметів від 20-21 квітня 2016 року, згідно з яким було оглянуто відео архіватора, вилученого в ході проведення огляду місця події в приміщенні Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області та здійснено перегляд записів з камер відео спостереження, а саме: №4 та №10 за період з 07:00 год. 18.14.2016 по 06:00 год.19.04.2016;

- даними протоколу огляду предметів від 20 квітня 2016 року, згідно з яким було оглянуто книги, журнали та теки, вилучені із чергової частини та ізолятора тимчасового тримання Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області під час огляду місця події 18 квітня 2016 року, які фіксують діяльність правоохоронного органу та його підрозділів в питаннях конвоювання та тримання затриманих та взятих під варту осіб;

- даними протоколу огляду документів від 14 червня 2016 року, згідно з яким були оглянуті предмети і речі вилучені із ізолятора тимчасового тримання Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області під час проведення огляду місця події 19 квітня 2016 року в черговій частині та ІТТ;

- даними протоколу огляду предметів від 13 червня 2016 року,згідно з яким було оглянуто відеореєстратора, вилученого в ході огляду місця події 19 квітня 2016 року в приміщенні чергової частини Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області. При візуальному перегляді відеозаписів з камер №1 та №12 за період 00:00:00 год. по 03:00:00 год. 19.04.2016 встановлено:

Камера №1

- 00:14 - особа відчиняє ворота, які ведуть на територію Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області; о 00:16 - на територію Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області через відчинені ворота заїжджає «автозак» марки «Газель»;

Камера № 12

- 00:16 - на територію Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області заїжджає «автозак» марки «Газель» і зупиняється біля воріт, які ведуть до ITT. З автомобіля виходить чоловік у форменому одязі, відчиняє ворота і заганяє автомобіль до шлюзу ITT. Потім зачиняє ворота з середини шлюзу ITT. Вхідні ворота на територію Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області залишаються відчинені;

- 02:48 - відчиняються вхідні ворота ITT і вибігає троє чоловіків, які швидко рухаються до відчинених воріт, які ведуть до виходу з території Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області;

Камера № 1

- 02:48 - із відчинених воріт території Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області вибігає троє чоловіків і зникають у невідомому напрямку;

- даними витягів з наказів Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області № 187 та № 188 від 18 квітня 2016 року про організацію конвоювання затриманих і взятих під варту осіб, згідно яких визначені співробітники поліції задіяні для конвоювання та особи на яких покладені обов`язки проведення інструктажу, перевірки екіпіровки та контролю за виконанням наказів;

- даними висновку експерта №1/950 від 14 червня 2016 року, згідно якого замки з решіток-дверей можливо відімкнути за допомогою стороннього предмету ( сторонніх предметів);

- даними висновку експерта №1/888 від 27 травня 2016 року, згідно з яким сліди розпилу на двох металевих решітках могли бути зроблені як частиною полотна ножівки, так і іншим ножівочним полотном, яке має подібні розміри та параметри робочої частини, як і надана на експертизу частина полотна ножівки;

- даними висновку експерта №1/889 від 27 травня 2016 року, згідно з яким механізми трьох замків, які були надані на експертизу в справному стані. Дані замки були відімкнені ключами - оригіналами, підібраними або ключами дублікатами;

- даними витягу з Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС України, затвердженої наказом МВС України №60-дск від 20 січня 2005 року, яким визначені обов`язки постового внутрішнього поста біля камер з утримуваними в них особами та обов`язками начальника ІТТ;

- даними витягу з наказу ГУНП в Черкаській області від12 травня 2016 року № 819, згідно якого за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.17.4, 18.3.3. Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС, що виразилося в неналежній організації діяльності підпорядкованої спеціальної установи, що призвело до втечі трьох арештованих осіб з-під варти, начальник ІТТ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області майор поліції ОСОБА_8 звільнений зі служби в поліції;

- даними висновку службового розслідування за фактом втечі з ІТТ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області арештованих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно з яким були встановлені особи, відповідальні за дотримання вимог Дисциплінарного статуту ОВС України та Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання ОВС та на підставі якого вони були притягнуті до дисциплінарної відповідальності.

Дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто, неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам.

Дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому їм кримінального правопорушення.

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене не кримінальне правопорушення.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Невизнання своєї вини обвинуваченими під час досудового розслідуванні та судового слідства, щодо вчинення кримінального правопорушення, суд розцінює, як спосіб захисту та намір пом`якшити кримінальну відповідальність за скоєне і вважає вину ОСОБА_8 і ОСОБА_9

у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, доведеною повністю, оскільки показання свідків, допитаних в судовому засіданні об`єктивно підтверджуються сукупністю інших доказів по справі, які отримані відповідно до вимог КПК України, є допустимими і в сукупності з іншими об`єктивними доказами їх достатньо для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд враховує, як ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, так і визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, які є гарантією обрання йому необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтується на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Тому, виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався характеризується позитивно, і врахувавши як відсутність обставин які обтяжують покарання так і відсутність обставин, що його пом`якшують, суд, дотримуючись принципів законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах, установлених санкцією інкримінованого йому статті КК України у виді штрафу.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, приймає до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються, як нетяжкий злочин (ч.1 ст. 367 КК України), обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальні правопорушення не потягли за собою тяжких наслідків, відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, а також особу ОСОБА_9 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно. Тому, дотримуючись принципів законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах, установлених санкцією інкримінованого йому статті КК України у виді штрафу.

Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання у вигляді штрафу, суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законом, а включає такий соціальний регулятор, як справедливість одна з основних і вирішальних засад права, яка виступає у якості регулятора суспільних відносин.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

А відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Вчинені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 протиправні дії, які суд кваліфікує за ч.1 ст.367 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікуються, як нетяжкий злочин, мали місце 18 квітня 2016 року,

тобто на момент винесення даного вироку суду минуло більше дев`яти років з моменту вчинення кримінального правопорушення.

Даних про те, що обвинувачені ухилялися від суду та слідства чи вчинили нове кримінальне правопорушення у суду немає.

Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст.74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.

З врахуванням того, що обвинувачені не визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого діяння, не заявляли клопотань про закриття кримінального провадження в частині їх обвинувачення за ч.1 ст.367 КК України з підстав закінчення строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, наполягали на повному виправданні, однак судом встановлено, що обвинувачені є винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за вказаною статтею КК України, тому ОСОБА_8 і ОСОБА_9 слід звільнити від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 367 КК України на підставі ч. 5 ст.74, ст.49 КК України.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підлягають стягненню в дохід держави документально підтверджені витрати в сумі 6 605 грн 50 коп за проведення трасологічних експертиз.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України і призначити йому покарання - штраф у розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України і призначити йому покарання - штраф у розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

На підставі частини 5 статті 74, статті 49 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від призначеного судом покарання за частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за проведення трасологічних експертиз в сумі 6 605 грн 50 коп в рівних частках по 3 302 грн 75 коп з кожного.

Речові докази: дві відеокамери - повернути власнику, змиви з рук та речі осіб - знищити, а документи, залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляції до Черкаського апеляційного суду через міськрайсуд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1