ВИРОК

Іменем України

09.07.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000397 від 22.05.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого електрогазозварником у ТзОВ «АЙПІЄ-Л», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, -

в с т а н о в и в :

22.05.2025 близько 01:00 год., ОСОБА_4 , не маючи права керування транспортним засобом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Ген. Чупринки, 59/2 у м. Львові, під час керування автомобілем марки моделі «ВАЗ 21061», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , за порушення правил дорожнього руху, а саме: на перехресті вулиць Мельника Чупринки м. Львова, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.7 «Об`їзд перешкоди з правого боку», був зупинений працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції у складі командира роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП капітана поліції ОСОБА_5 та інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 .

У той самий час, продовжуючи знаходитись за вказаною вище адресою, ОСОБА_4 у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, а саме «Drager» пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого в останнього виявлено 1.4‰ (проміле) алкоголю.

Водночас, того ж дня, близько 01:30 год., ОСОБА_4 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку №76, що по вул. Ген. Чупринки в м. Львові, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на надання службовим особам командиру роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_5 та інспектору взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_6 неправомірної вигоди з метою уникнення притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, запропонував вказаним працівникам поліції грошові кошти, від отримання яких останні відмовились та попередили ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за пропозицію надання службовій особі неправомірної вигоди.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на надання службовим особам неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , 22.05.2025 близько 02:00 год., знаходячись на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку №76, що по вул. Ген. Чупринки в м. Львові, біля службового автомобіля працівників УПП у Львівській області ДПП марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , будучи неодноразово попередженим працівниками поліції про кримінальну відповідальність за пропозицію надання службовій особі неправомірної вигоди, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, під час спілкування з інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_6 , помістив у багажне відділення зазначеного службового автомобіля грошові кошти у сумі 10000 гривень, таким чином надавши вказаному працівнику поліції неправомірну вигоду, від прийняття якої останній відмовився.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані та дослідженні в ході судового розгляду по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він здійснив пропозицію надати та надав службовій особі неправомірну вигоду за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; раніше не судимий; має постійне місце проживання; працюєелектрогазозварником у ТзОВ «АЙПІЄ-Л»; по місцю праці позитивно характеризується; за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався; на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває та у КНП «ТМО СМОЛ» на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінального правопорушення та встановлення істини по справі.

У відповідності до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому судом встановлено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до позиції висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, саму особу обвинуваченого та його майновий стан.

Разом з тим, саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи, відповідно до ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт, а тому слід скасувати дію ухвали слідчого судді Франківського районного суду м.Львова про арешт майна від 26.05.2025 по справі №465/4376/25.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 326, 349, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369КК Українита призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Витрати пов`язані із залученням судового експерта у зв`язку з проведенням експертизи на суму 4457 гривень, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2025 по справі №465/4376/25.

Речові докази по справі, а саме:

-3 (три) DVD-R диски, круглих форм, на яких містяться відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити в матеріалах даного кримінального провадження;

-грошові кошти в загальному розмірі 10 000 гривень (в спепакеті №5396903 знаходяться 10 (десять) банкнот номіналом по 1000 гривень), що передані до акту прийому-передачі майна на зберігання від 05.06.2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1