Справа № 523/1555/24
Провадження №1-кп/523/674/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

17.06.2025 року

Пересипський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001288 від 14.09.2023 по звинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Переселенці Березівського (Миколаївського) району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 14.09.2023 о 08 годині 05 хвилині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби по асфальтованому сухому дорожньому покриттю, у другій смузі вулиці Миколаївська дорога з боку вулиці Лузанівська в напрямку вулиці Південна дорога в місті Одесі, де організований двосторонній дворядний у кожному з напрямків рух та наявна одна реверсивна смуга по середині, зі швидкістю, яка складала приблизно 62 км/г, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку № 307Б по вул. Миколаївська дорога в місті Одесі, діючи необережно, в порушення вимог п. 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину Миколаївської дороги по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право відносно напрямку руху вказаного автомобіля марки «Renault Kangoo», та допустив наїзд на останню передньою лівою частиною автомобіля, в результаті чого, потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепномозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеню, лінійного перелому потиличної кістки справа, гематоми лобної ділянки зліва, закритої травми грудної клітки, перелому правої ключиці зі зміщенням відламків, які складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МО3 України від 17.01.1995, відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

При цьому, в умовах даної події належні дії водія ОСОБА_8 регламентувалися вимогами пунктів 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху, які передбачають обов`язок руху в населеному пункті зі швидкістю не більш 50 км/г та обов`язок надати дорогу пішоходам в будь-якій обстановці, якщо вони перебувають на нерегульованому пішохідному переході, при необхідності, зменшивши швидкість або зупинившись. Водій ОСОБА_8 належним виконанням вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху мав технічну можливість уникнути ДТП і саме його фактичні дії знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті фактично визнав, та пояснив, що 14 вересня 2023 року він їхав в сторону с. Дофінівка з Лузанівки, світлофори не працювали. Перед ним зупинилася машина, він перестроївся, оскільки в тій смузі руху був затор, та сталося бокове зіткнення з потерпілою тобто після того як він проїхав пішохідний перехід. Він не бачив пішохідний перехід оскільки розмітка стерлася, та не знав що він там досі є. Потерпіла різко вискочила та натрапила на його автомобіль. Він одразу зупинився, викликав швидку, допомагав потерпілій, вона була у свідомості. Він пропонував потерпілій допомогу. В шпиталі сказали, що буде суд. Його жінка телефонувала неодноразово потерпілій. Цивільний позов визнає частково, пояснив що матеріальну шкоду в розмірі 11 500 гривень відшкодував. Також додав, що окрім його вини у тому, що сталася ДТП є і провина потерпілої. Просить не позбавляти його волі та права керуванням транспортними засобами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що 14.09.2023 року вона йшла на навчання, переходила дорогу на Молодій Гвардії по пішохідному переходу, оскільки світлофор не працював, та там був знак. Машини з боку магазину «Метро» зупинились, вона переконалась, що може переходити проїжджу частину. Та її збили. В неї була закрита травма голови. Обвинувачений пропонував їй гроші тільки перед судом. Просила задовольнити позов, щоб обвинувачений відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Окрім допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , я в якому він своєї вини він лише визнав факт вчинення ДТП за обставин, встановлених в ході досудового розслідування і в суді, та допиту потерпілої ОСОБА_6 , вина обвинуваченого в повному обсязі щодо обставин та наслідків ДТП у день, час та місці, як вони викладені в обвинувальному акті підтверджується в повному обсязі встановленими в ході судового розгляду обставинами правопорушення та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

-Витягом з ЄРДР від 14.09.2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 2 КК України;

-Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2023 року, зі схемою ДТП та фото таблицею до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2023 року;

-Довідкою КНП «ООКЛ» Одеської обласної ради щодо стану потерпілої ОСОБА_6 від 14.09.2023 року;

-Висновком щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного чи іншого сп`яніння відносно ОСОБА_8 від 14.09.2023 року, який є негативним;

-Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14.09.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом у кримінальному проваджені автомобіль марки «Renault»;

-Ухвалою від 18.09.2023 про накладення арешту на речовий доказ у кримінальному проваджені автомобіль марки «Renault»;

-Постановою про доручення проведення автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу від 14.09.2023 року;

-Висновком експерта від 15.09.2023 №23-4793 за результатами проведеної судово-автотехнічної експертизи встановлено, що гальмівна система, рульове керування та ходова система автомобіля «Renault Kangoo» р/н НОМЕР_1 на момент експертного огляду та на момент ДТП перебували в технічно працездатному стані, забезпечували водію можливість безпечно керувати транспортним засобом, не мали несправностей, що раптово проявлялися б та впливали на стійкість руху;

-Висновком експерта від 15.09.2023 № 23-4792 за результатами проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи встановлено, що у передній лівій кутовій частині автомобіля «Renault Kangoo» р/н НОМЕР_1 з переходом на капот і вітрове скло розташована група слідів та пошкоджень, які характерні при контакті з пішоходом по механізму наїзду передньою лівою кутовою частиною із закиданням на капот та вітрове скло автомобіля;

-Висновком від 18.01.2024 року № 23-5863 за результатами проведеної комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи встановлено наступне:

1.належні дії водія автомобіля "Renault Kangоо» р/н НОМЕР_1 регламентувалися вимогами пунктів 12.4 та 18.1 ПДР. які передбачають обов`язок руху в населеному пункті зі швидкістю не більш 50 км/г та обов`язок надати дорогу пішоходам в будь-якій обстановці. якщо вони перебувають на нерегульованому пішохідному переході, при необхідності зменшивши швидкість або зупинившись.

2.Водій автомобіля «Renault Kangoo» р/н НОМЕР_1 належним виконанням вимог пункту 18.1 ПДР мав технічну можливість уникнути ДТП.

3.Дії водія автомобіля «Renault Kangoo» р/н НОМЕР_1 , що не відповідали пункту 18.1 ПДР, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

-Випискою з медичної картки потерпілої ОСОБА_6 від 27.09.2023, відповідно до якої встановлено діагноз відкрита черепно-мозкова травма (14.09.2023). Забій головного мозку легкого ступеня. Лінійний перелом потиличної кістки справа з розповсюдженням на основу черепа. ЗТГК. Закритий перелом правої ключиці з помірним зміщенням відламків. Ангіопатія сітківки обох очей;

-Протоколом огляду та відтворення відеозапису диску DVD-R від 09.10.2023, відеозапису обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.09.2023 року з фото таблицею, на вул.Миколаївська дорога (Метро) в м.Одесі, де на проїзній частині є регульований пішохідний хід;

-Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 09.10.2023 року, згідно якої до матеріалів провадження було долучено DVD-R диск з відеозаписом моменту дорожньо-транспортної пригоди.

-Висновком експерта №1461 від 09.10.2023 року, згідно якого відповідно до якої у ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку легкого ступеня, лінійний перелом потиличної кістки справа, гематома лобної ділянки зліва; закрита травма грудної клітки - перелом правої ключиці зі зміщенням відламків.

Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини транспортного засобу в момент контакту з тілом постраждалої, а також внаслідок її подальшого падіння на дорожнє покриття.

Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення гр-ки ОСОБА_9 у спеціалізований лікувальний заклад (КНП «ООКЛ» ОМР), і таким чином, могли бути заподіяні 14.09.2023 р.

2. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «б» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N? 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- Висновком експерта №23-5663 від 18.01.2024 року з фото таблицею, згідно якого:

1. Наданий на дослідження оптичний носій «Центр-077» має фізичні ушкодження, які ускладнюють зчитування записаної на ньому інформації. На оптичному носії «Центр-077» виявлено мультимедійні файли, які містять відеозаписи. Для копіювання файлу під назвою «Миколаївська дорога (Метро) 1 0455_to_1959.mp4» експертом було використане програмне забезпечення для відновлення файлів. Ушкоджені сектори при цьому автоматично були замінені нулями (докладніше див. Дослідницьку частину цього Висновку. Медіахарактеристики виявлених відеозаписів наведено у Розділі N?2 Дослідницької частини цього Висновку. Параметр fps відеозапису у файлах «Миколаївська дорога (Метро) 1 0455_to_ 1959.mp4» та «Миколаївська дорога (Meтpo)

2_0459_to_1957.mp4» відповідно до отриманих експертом метаданих становить 20 кадрів на секунду у кожному відеозаписі.

2. Належні дії водія автомобіля "Renault Kangoo" р/н НОМЕР_2 регламентувалися вимогами пунктів 12.4 та 18.1 ПДР, які передбачають обов?язок руху в населеному пункті зі швидкістю не більш 50 км/г та обов?язок надати дорогу пішоходам в будь-якій обстановці, якщо вони перебувають на нерегульованому пішохідному переході, при необхідності, зменшивши швидкість або зупинившись.

пункту 18.1 ПДР мав технічну можливість уникнути ДТП.

3.Дії водія автомобіля "Renault Kangoo" р/н. НОМЕР_3 , що не відповідали вимогам пункту 18.1 ПДР, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв?язку з ДТП;

-Характеризуючими матеріалами відносно особи обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зазначені вище докази зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України, надані стороною обвинувачення та долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, є допустимими та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює тривалий час водієм шкільного автобусу, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілій, в частині матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченим ОСОБА_8 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Крім того, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_8 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 3 КК України.

Враховуючи дані щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що вона є осудною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами

ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , часткове відшкодування завданої шкоди, в частині матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_6 під час розгляду справи заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 11 434 гривні та 300 000 гривень моральної шкоди.

При вирішені питання обґрунтованості заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова, шкода, завдана неправомірними, діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.1, 2 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із фізичним болем та стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч.ч. 3,4 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_6 спричинено моральну шкоду внаслідок не умисної протиправної дії обвинуваченого, яка мала місце 14.09.2023 р., та внаслідок якої потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, через що ОСОБА_6 зазнала фізичного болю, страждань, а також душевних страждань, оскільки, на думку суду, спричинення встановлених тілесних ушкоджень беззаперечно тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, неможливість активного особистого життя, роботи в попередніх обсягах (до поранення) та потребує додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя як в побуті, так й роботі у зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями. Після отримання ушкоджень в наслідок ДТП, ОСОБА_6 перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, отримала тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Саме таку суму суд вважає співмірною заподіяній моральній шкоді потерпілій. Також при визначенні розміру моральної шкоди, суд керується принципом розумності, виваженості та справедливості, враховує всі встановлені обставини по справі.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка просила призначити покарання у вигляді позбавлення волі відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений на стадії судового розгляду свою провину не визнавав, однак при допиті на прикінці судового слоідства, визнав, однак вважав, що в діях потерпілої є провина, яка призвела до ДТП. Таким чином суд вважає, що в обвинуваченого відсутнє щире каяття, як пом`якшуюча обставина, та на думку суду мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути основне кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд вважає за доцільне, призначити обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 3(три) роки, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України у наслідок чого настали тяжкі наслідки.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, стягнувши з ОСОБА_8 , на користь потерпілої ОСОБА_6 , - 100 000 гривень 00 копійок, в частині матеріальної шкоди відмовити, у зв`язку з відшкодуванням.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з ОСОБА_8 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 100, 128-129, 368, 370, 373-374 КПК України, ст.ст. 81,1200 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної задовольнити частково, в частині матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди - відмовити, у зв`язку з відшкодуванням.

До набрання вироком законної сили обрати у відношення засудженого ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Арешт накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2023 року, на автомобіль "Renault" державний номер НОМЕР_1 , - залишити без змін.

Речові докази, а саме: DVD-R диск з відеозаписом моменту ДТП медична картка стаціонарної хворої потерпілої ОСОБА_6 , - зберігати в матеріалах справи.

Судові витрати на проведення експертних досліджень у сумі 13668 гривень 32 копійки стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь держави.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апеляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя ОСОБА_1