УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 567/850/24

провадження № 51-1963 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_4 засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей, та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки; ч. 2 ст. 301 КК України - у виді позбавлення волі на 5 років; ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей, та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей, та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

Відповідно до статей 71, 78 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року, і визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей, та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

Цим же вироком ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 153 КК України та виправдано його.

Ухвалено включити інформацію щодо ОСОБА_4 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирішено питання щодо обчислення строку відбування покарання, запобіжного заходу, цивільного позову, процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора, у якій він не погоджується з ухваленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 6 цієї статті.

Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення.

Однак всупереч вищевказаному прокурор зазначених вимог процесуального закону не дотримався.

Обґрунтування касаційної скарги зводиться до того, що скаржник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім цього, прокурор у касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судами при постановленні оскаржених вироку і ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування, про що сформульовані вимоги у прохальній частині скарги. До того ж прокурор допустив суперечності між частинами касаційної скарги.

Скаржнику також слід звернути увагу, що з урахуванням положень ч. 6 ст. 427 КПК України, копії оскаржених судових рішень, як доданих до касаційної скарги додатків, він має долучити у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає

за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3