УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 443/436/23

провадження № 51-2861 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року щодо нього.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій не погоджувався з ухваленими щодо нього судовими рішеннями, просив їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2025 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

Зокрема, засуджений ОСОБА_4 посилався на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України для скасування оскаржених вироку і ухвали, однак доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням ст. 412 КПК України не наводив.

Натомість касаційна скарга зводилась до цитування засудженим окремих положень законодавства, надання своєї оцінки доказам, заперечень щодо правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Не містила касаційна скарга і вмотивованих доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої для скасування судових рішень, з огляду на положення ст. 413 КПК України.

Також засуджений оскаржував у тому числі ухвалу апеляційного суду, якою вирок суду першої інстанції залишено без зміни, разом з тим, не вказував у чому конкретно полягає її незаконність чи необґрунтованість з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкодило вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, повідомлялась про те, що у разі невиконання вимог суду, скаргу їй буде повернуто.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, Суд дійшов висновку, що її необхідно повернути засудженому, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу Верховного Суду, копію ухвали від 28 липня 2025 року засуджений ОСОБА_4 отримав 06 серпня 2025 року.

Проте засудженим не усунуто недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. Нової касаційної скарги від нього до Суду не надходило.

Зважаючи на наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України визначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.

З цих підстав Суд постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3