Справа № 167/1389/23
Номер провадження 1-кп/167/15/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000659, про обвинувачення

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Рожищі Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) несудимого, проживає у АДРЕСА_1 ,

за ст. 336 КК,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи 3 листопада 2023 року визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, отримав 6 листопада 2023 року під особистий підпис персональну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та явку на 18:00 6 листопада 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого на АДРЕСА_2 , для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Проте ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України та ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період, та без поважних причин не прибув о 18:00 6 листопада 2023 року до пункту збору на АДРЕСА_2 для відправлення у складі команди до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив про невизнання своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. З його показань слідує, що з дитинства має проблеми із зором і носить окуляри. З 1991 року протягом двох років проходив строкову військову службу. У листопаді 2023 року він дійсно протягом двох днів оглядався ВЛК і був визнаний придатним до військової служби. Зазначав, що ознайомився з висновком ВЛК, розписався у ньому, після чого особисто, разом із іншими документами, подав його у ІНФОРМАЦІЯ_4 , де пройшов співбесіду з психологом. Після цього ОСОБА_3 під розписку вручено повістку про явку на 18 год. 6 листопада 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 і обвинувачений пішов додому. На вказаний час та дату

ОСОБА_3 не з`явився, оскільки вважає себе непридатним до військової служби через поганий зір. Зазначав, що перебуває на обліку в лікаря-офтальмолога, однак доказів про це обвинувчений не має. Інвалідність не встановлювалася.

Свідок ОСОБА_6 давав показання про те, що у листопаді 2023 року він проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді старшого інструктора і у відповідному акті засвідчував факт неявки на 18:00 6 листопада 2023 року обвинуваченого ОСОБА_3 до пункту збору для проходження військової служби. Ні того дня, ні в наступні дні обвинувачений до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, причин неявки не повідомляв, тому свідок підготував документи щодо неприбуття ОСОБА_3 для подання їх в поліцію.

Свідок ОСОБА_7 в суді підтвердив, що будучи виконуючим обов`язків заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто контролював та підписував разом із військовослужбовцями ОСОБА_6 та ОСОБА_8 акт про неприбуття ОСОБА_3 до пункту збору по бойовій повістці.

Із показань свідка ОСОБА_9 , яка працює лікарем-офтальмологом

у КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» Рожищенської міської ради, слідує, що вона проводила медичний огляд обвинуваченого ОСОБА_3 на предмет наявності захворювання очей, за результатами якого було виявлено складний астигматизм із гостротою зору 0,3 та 0,4 зі ступенем заломлення +5,5. Таке захворювання та показники зору ОСОБА_3 з урахуванням носіння відповідних окулярів дозволяють досягти гостроти зору до величини 0,9, тому ОСОБА_3 є придатними до військової служби, про що зазначено у відповідній довідці про проходження огляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 (т. 1 а.к.п. 214).

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 з 9 грудня 1991 року проходив строкову військову службу, а 15 грудня 1993 року звільнений (демобілізований) в запас. Починаючи з 20 грудня 1993 року перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.к.п. 209-213).

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 3 листопада 2023 року, складеної КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» (т. 1 а.к.п. 204), і довідки військово-лікарської комісії від 3 листопада 2023 року № 1024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.к.п. 205), ОСОБА_3 встановлено діагноз «складний міопічний астигматизм» ст. 3,0д і відповідно до ст. 30 «В» графи ІІ Розкладу хвороб він є придатним до військової служби.

Карткою професійно-психологічного відбору кандидата на ім`я ОСОБА_3 підтверджено, що за реультатами психологічного обстеження та професійного вивчення обвинувачений може проходити військову служби за мобілізацією осіб рядового, сержантського та старшинського складу в Збройних Силах України (т. 1 а.к.п. 208)

6 листопада 2023 року обвинуваченого повідомлено про необхідність прибуття цього ж дня для відправки у команду НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_3 (т. 1 а.к.п. 220).

Відповідно до акта про неприбуття по оповіщенню від 6 листопада 2023 року, заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , зафіксував факт неприбуття обвинуваченого ОСОБА_3 за повісткою на 18:00 6 листопада 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.к.п. 203).

У витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 7 листопада 2023 року

№ 303 містяться дані про призов ОСОБА_3 на військову службу та направлення в складі команди НОМЕР_1 (т. 1 а.к.п. 207).

Згідно з поіменним списком резервістів (військовозобов`язаних), які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 7 листопада 2023 року № 2886 ОСОБА_3 відправлявся у команду НОМЕР_1 та направлявся в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.к.п. 206).

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, у зв`язку зі станом здоров`я суд виходить з такого.

У матеріалах кримінального провадження наявні картка обстеження та медичного огляду від 3 листопада 2023 року, а також довідка військово-лікарської комісії

від 3 листопада 2023 року № 1024 відповідно до яких ОСОБА_3 не висловив своїх заперечень щодо висновку ВЛК про встановлення йому діагнозу складний міопітичний астигматизм та придатності до військової служби у зв`язку з такою хворобою. Також, ОСОБА_3 у разі наявності, на його думку, сумніву щодо правильності висновку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо придатності до військової служби, мав право, відповідно до підпунктів 2.3.3, 2.4.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, звернутися до ВЛК регіону та/або Центральної ВЛК для перегляду відповідного висновку, однак він цим правом не скористався і доказів про протилежне суду не надав.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10 квітня 2025 року у справі № 750/14407/23 судовий контроль за рішеннями ВЛК здійснюється в межах компетенції адміністративних судів, а не судів загальної юрисдикції. Саме адміністративні суди, не підміняючи собою ВЛК та самостійно не визначаючи ступінь втрати працездатності, придатності до військової служби, а також причинного зв`язку хвороби з проходженням військової служби, мають право: оцінювати повноту й об`єктивність проведеного медичного огляду та встановлення причинного зв`язку захворювання; перевірити дотримання процедури проведення медичного огляду та прийняття рішення ВЛК; аналізувати наявність усіх необхідних документів, на підставі яких приймалося рішення; у випадку встановлення недоліків у процедурі проведення медичного огляду або прийняття рішення ВЛК, визнавати незаконною та скасовувати постанови ВЛК із зобов`язанням провести повторний медичний огляд.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження підтвердив, що не звертався до адміністративного суду з приводу оскаження рішення ВЛК щодо його придатності до військової служби чи хоча б необхідності проведення повторного медичного огляду. При цьому судове провадження відносно ОСОБА_3 здійснюється з грудня 2023 року, і на переконання суду, у цей період обвинувачений міг реалізувати це право.

Отже, заслухавши і проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши та оцінивши наведені вище докази, показання свідків, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто злочину, передбаченого ст. 336 КК.

Позиція сторін кримінального провадження у судових дебатах.

Прокурор ОСОБА_5 у судових дебатах просив визнати винуватими

ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував позицію прокурора і вважав себе невинуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Захисник ОСОБА_4 вказував на необхідність призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК у виді пробаційного нагляду.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення за характером посягає на відносини у сфері забезпечення призову та мобілізації, за ступенем суспільної небезпечності є нетяжким злочином однак з умисною формою вини, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою середнього віку, непрацевлаштований, розлучений, має на утриманні одну дитину, відповідно до ст. 89 КК раніше несудимий, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має проблеми зі здоров`ям, які згідно з установленими обставинами та відповідним законодавством не є підставою для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таких обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому, в судовому засіданні також не встановлено. З установлених під час розгляду справи обставин суд не вбачає щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обвинувачений не оцінює критично вчинених ним дій, не зазначає про готовність нести за це відповідальність, не висловлює жалю щодо того, що відбулося, а тому така поведінка ОСОБА_3 свідчить про відсутність з його боку щирого каяття і, з огляду пасивну позицію та небажання документально підтвердити обставини щодо свого стану здоров`я, на які він посилається, дещо байдуже ставлення до розглядуваної ситуації.

Згідно із досудовою доповіддю Луцького районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 25 квітня 2025 року орган пробації зазначає про середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення і вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За вищеназваних обставин, для досягнення визначеної ч. 2 ст. 50 КК мети покарання, при відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_3 , його стану здоров`я, необхідно призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті інкримінованого йому злочину на рівні мінімальної межі покарання.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, за обставин цього кримінального провадження суд не знаходить підстав призначення ОСОБА_3 покарання з урахуванням вимог ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 336 КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ст. 366 КК, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Що стосується незастосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, то суд керується тим, що призначення покарання та звільнення від його відбування, попри нерозривний взаємозв`язок з точки зору правових наслідків для обвинуваченого, мають відмінну юридичну природу і є окремими заходами, які послідовно застосовуються судом у разі прийняття відповідного рішення. При цьому, вирішення питання про обрання особі виду та розміру покарання передує вирішенню питання про звільнення від його відбування з випробуванням, що прямо випливає зі змісту положень ч. 1 ст. 75 КК.

За правилами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з усталеної практики Верховного Суду, сформованої в ухвалах від 15 лютого 2024 року в справі № 442/2512/23, від 15 лютого 2024 року в справі

№ 447/2448/23, від 26 січня 2024 року в справі № 442/2512/23, від 30 листопада 2023 року № 718/2438/23, від 14 листопада 2023 року в справі № 130/246/23, постановах

від 5 лютого 2024 року в справі № 625/67/23, 15 листопада 2023 року в справі

№ 641/1067/23 вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК, в теперішній час має високий ступінь суспільної небезпечності, адже Україна протистоїть відкритій військовій агресії росії. У разі призначення судом покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, це призведе до свідомого та відвертого ігнорування повісток іншими особами, які підлягають мобілізації. Відповідно, така ситуація негативно впливатиме на стан укомплектованості військових частин, а, отже, і обороноздатність всієї країни. Реальне покарання за вчинене кримінальне правопорушення гарантуватиме адекватне реагування на загрозу національної безпеки держави та сприятиме досягненню цілей покарання, передбачених ст. 50 КК, а саме: запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так й іншими особами, усуне хибне припущення про те, що можна ухилитися від захисту Батьківщини і реального покарання за це не настане.

При вирішенні згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили суд керується тим, що даним вироком суду визнається доведеним обвинувачення ОСОБА_3 і йому призначається покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, посередньо характеризується за місцем проживання, під час судового розгляду ухилявся від явки до суду та оголошувався його розшук, тому суд убачає наявним ризик його переховування від суду, з метою уникнення відбування призначеного покарання. Отже, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігання спробам переховування від суду з ціллю уникнення відбування покарання, є підстави залишити обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою до набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК слід зарахувати період перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою з 28 березня 2025 року у строк відбування покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 374 КПК, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 336 КК, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити той самий тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу затримання з 28 березня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк тримання під вартою з 28 березня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1