КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3907/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року,-

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року, серед іншого, клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 травня 2025 року включно у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави у межах 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 545 040 (п`ятсот сорок п`ять тисяч сорок) гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , у разі внесення застави строком на два місяці з моменту внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі міста Києва без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував конкретні обставини кримінального провадження, характер та тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), особу ОСОБА_6 , його процесуальну поведінку (у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування порушував заборону залишати місце проживання в рамках застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останньому 23.08.2023р. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою) та дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 або зменшити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_6 вказує, що прокурор жодним чином не довів, що ніби-то існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а лише зробив припущення, що такі ризики можуть існувати і саме це припущення Святошинський районний суд м. Києва узяв до уваги і дійшов висновку, що обвинувачений може переховуватись, знищити речові докази, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також апелянт зазначає, що ризики не можуть бути підтверджені тяжкістю можливого призначеного покарання і про це наголошує Європейський суд з прав людини.

Вказує апелянт про відсутність доказів того, що він якось намагається тиснути на свідків, як і того, що він може знищити речові докази. Щодо ризику втечі апелянт зазначає, що у нього немає громадянства іншої країни, він не подавав документи до відповідних органів з проханням про оформлення громадянства, не купував терміново квитків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000290 від 24.05.2022 щодо ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, у тому числі, особливо тяжкого злочину, з корисливих мотивів, суворість можливого покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується (позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачено, його вік, майновий та сімейний стан, процесуальну поведінку (у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування порушував заборону залишати місце проживання в рамках застосованого до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, останньому 23.08.2023 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою), відсутність офіційного джерела доходів, стан здоров`я, щодо якого на час розгляду клопотання відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою, військова агресія рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, у своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність існування ризиків відповідними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого про те, що встановлені судом першої інстанції ризики ґрунтуються лише на тяжкості покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, висновок суду першої інстанції про доведеність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання обвинуваченого на те, що він не має громадянства іншої країни, не подавав документи до відповідних органів з проханням про оформлення громадянства, не купував квитків, як на підстави відсутності ризику переховування, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дані обставини не спростовують обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального провадження у складі організованої групи, не має достатніх стримуючих факторів та якому, у цьому провадженні,у зв`язку із порушенням обов`язку в межах застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність ризику, передбаченого п. 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не перевіряється, оскільки такі ризики не було встановлено судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірний розмір застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, в тому числі і попередню поведінку обвинуваченого, яка вказує на ставлення обвинуваченого до покладених на нього обов`язків, а тому, на переконання колегії суддів, визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року, в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 травня 2025 року включно у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4