Провадження №: 1-кп/752/2115/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

під час закритого судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001593 від 06.05.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В :

Голосіївським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0001593 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.152 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання мотивуючи наступним.

Під час судового розгляду судом було допитано всіх свідків сторони обвинувачення, а також потерпілу у кримінальному провадженні.

Аналіз наданих свідчень, на думку захисника, дає підставі стверджувати, що жоден зі свідків не підтвердив обставин, викладених у обвинувальному акті, в частині того, що стосується замаху на зґвалтування. Зокрема, сама потерпіла, на підставі показань якої, можливо, і було сформульовано доводи обвинувачення за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, у судовому засіданні не лише не підтвердила обставини сексуального насильства, а навпаки - прямо заперечила факт відсутності добровільної згоди.

Окремо захисник звертав увагу на те, що одним із обґрунтувань тримання під вартою було посилання на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - а саме, що обвинуваченому ОСОБА_4 відомі анкетні дані та місце проживання потерпілої і свідків, у зв`язку з чим він нібито може на них незаконно впливати або навіть загрожувати їх життю. Однак на момент подання цього клопотання усі свідки обвинувачення та сама потерпіла вже допитані в судовому засіданні, у присутності обвинувачених, захисника, прокурора та суду. Зміст їхніх показань зафіксовано, що виключає можливість будь-якого впливу з боку обвинуваченого на їх показання в подальшому. Таким чином, реальний ризик впливу на свідків чи потерпілу більше не існує.

Також захисник наголосив, що зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини, про те що обґрунтування ризику впливу на свідків або потерпілу не може бути суто гіпотетичним чи загальним. Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

З огляду на вказане, просив його клопотання задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, підтримали клопотання свого захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 201 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Тобто, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме: змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Відповідно до положень частини першої статті 194 КПК України, суддя зобов`язаний встановлювати наявність обґрунтованої підозри як обов`язкову умову для застосування запобіжного заходу, особливо - такого суворого, як тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України»).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Як зазначено вище, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до положень ст. 29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним чи обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Таким чином, суд вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на даному етапі в даному кримінальному провадженні зменшились.

Крім того, ураховуючи, що у обвинуваченого ОСОБА_4 за час перебування під вартою стан здоров`я погіршився та він потребує належної медичної допомоги, суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, не буде співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

За таких обставин, клопотання захисника підлягає частковому задоволенню.

Водночас, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце свого проживання з 20 години 00 хвилин по 08 годину 00 хвилин наступної доби та покладенням відповідних обов`язків, кожному з обвинувачених, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 177, 181, 193-197, 199, 331, 372, 376, 384, 392-395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_3 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 години 00 хвилин по 08 годину 00 хвилин наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та випадків необхідності прибуття до укриття чи бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога».

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти у залі суду негайно.

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 20 години 00 хвилин по 08 годину 00 хвилин наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та випадків необхідності прибуття до укриття чи бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога».

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду негайно.

Визначити строк дії ухвали до 23.09.2025.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції України з метою контролю за їхньою поведінкою мають право з`являтись в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання обвинувачених.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1