ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2855/25 Справа № 229/2406/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04.08.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001127 від 04.06.2022 року, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року продовжено застосування щодо ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 жовтня 2025 року, включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_8 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та ухвали нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою містить лише формальні посилання, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, без належних доказів заявлених ризиків.

Зауважує, що ніколи не намагався тиснути на свідків, не переховувався від слідства, не намагався вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити кримінальному провадженню.

Вказує, що під час розгляду клопотання прокурора судом не дотримано положення ст.2 КПК України. Зауважує, що запобіжний захід продовжено без надання копії клопотання прокурора про таке продовження. Суд проігнорував клопотання про відкладення судового розгляду для ознайомлення із клопотанням прокурора задля підготовки до захисту.

Стверджує, що суд не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Розглянув клопотання без врахування конкретних доказів наявності або відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Не врахував практику ЄСПЛ, яка вимагає ретельного обґрунтування кожного випадку обмеження особистої свободи.

Обвинувачений ОСОБА_8 про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні на адресу апеляційного суду від нього не надходило.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_7 в якій він підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі і просив задовольнити її з підстав зазначених в ній, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Наведених вимог закону місцевий суд дотримався.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2022 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001127 від 04.06.2022 року.

01 грудня 2022 року до Дружківського міського суду Донецької області з Донецької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_8 , якому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

На даний час здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження Покровський районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення і тому враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора зазначив, що вказані ризики на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_8 , характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В свою чергу місцевий суд належним чином перевірив можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та не встановив належних підстав для пом`якшення запобіжного заходу на даному етапі кримінального провадження.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 та в тому числі обставини, на які посилається обвинувачений.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження вважає досить реальними та доведеними ризики переховуватися від суду знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 ознайомлений з матеріалами досудового розслідування та на стадії дослідження судом доказів, може будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, колегія суддів вважає доведеними заявлені ризики.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможуть запобігти викладеним вище ризикам, оскільки такі запобіжні заходи не пов`язані із ізоляцією обвинуваченого у відповідній кримінально-виконавчій установі. На даний час судовий розгляд не проведений, матеріали кримінального провадження не досліджені та учасники кримінального провадження не допитані.

Отже, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 , колегія суддів вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може вчинити дії пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню шляхом реалізації ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Твердження обвинуваченого про відсутність доказів наявності заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, надалі. На даний час існує ймовірність, що ОСОБА_8 може здійснити дії, щодо протидії кримінальному провадженню задля уникнення від кримінальної відповідальності та як наслідок покарання, а тому підстави вважати заявлені ризики є реальними.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

На даний час у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Посилання обвинуваченого на порушення вимог Закону України щодо порушення строків вручення копії клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого не може бути взятим до уваги та не може бути підставою для скасування ухвали суду.

Невчасне вручення копії клопотання прокурора може призвести до порушення права на захист обвинуваченого, проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 давали пояснення по суті питань, порушених у клопотанні прокурора, висловлюючи аргументи на користь обвинуваченого проти необхідності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що дає підстави стверджувати про те, що сторона захисту була готова до розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає. Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на наявність клопотання про відкладення судового розгляду задля ознайомлення із клопотанням, колегія суддів вважає не обґрунтованими з вищенаведених підстав, та таким, що направлений на затягування судового розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не вказують, на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04.08.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001127 від 04.06.2022 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді