20.05.2025
Справа №642/1764/25
Провадження №1-кп/642/366/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 20.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Слов?янськ, Донецької області, громадянин України, без освіти, одружений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, не працює, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Орджонікідзевським районного судому м. Харкова від 16.03.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 року; вироком Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 14.12.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років б місяців позбавлення волі; вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11.04.2023 за ст. 71, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Київського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 73, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 309 КК України до 4 років 1 місяць позбавлення волі, вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.03.2025 за ст. 185 ч.4, 357 ч.1, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України , відповідно до п.20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, будучи раніше судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, відповідних висновків не зробив, та перебуваючи на свободі, вчинив новий корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 18.01.2025 близько 14 год. 40 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи біля південного вокзалу м.Харкова, станції Харків-Пасажирський, що розташований за адресою: м.Харків, площа Привокзальна 1, побачив раніше незнайому ОСОБА_6 , яка перебувала у стані алкогольного, сп`яніння та періодично користувалась мобільним телефоном марки Apple Iphone 15 pro MAX. У цей момент у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно та з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна та подальшого обертання його на свою користь, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями не спостерігають оточуючі та не зможуть йому завадити, почав спостерігати за потерпілою ОСОБА_7 , яка зайшла до приміщення готелю «Експрес», який розташований за адресою: м.Харків, площа Привокзальна 1, де біля вхідних дверей готелю втратила рівновагу та впала на підлогу. В цей час ОСОБА_5 зайшовши в приміщення готелю за потерпілою, побачив, що ОСОБА_8 перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння, яка впала знаходячись у безпорадному стані та не розуміла, що відбуває навколо, почав підіймати потерпілу та таємно дістав з кишені куртки мобільний телефон марки Apple Iphone 15 pro MAX 256 gb колір black titanium, imei l: НОМЕР_1 та imei 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта із абонентським номером НОМЕР_3 , який знаходився у прозорому силіконовому чохлі, вартістю, згідно з висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1178 від 17.02.2025 - 54 425,50 грн.

Після чого, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину з вказаним майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 54 425,50 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану повторно.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України,суд визнає рецидив злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він неодноразово судимий, останній раз засуджений Фрунзенським районним судом м.Харкова від 05.03.2025 за ст. 185 ч.4, ст. 357 ч.1, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, що загалом об`єктивно свідчить про стійку антисоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів, як спосіб життя, одружений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей.

Під час дебатів сторона обвинувачення вважала доведеною провину обвинуваченого відповідно до обставин, що були зазначені в обвинувальному акті, просила визнати ОСОБА_5 винним за ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання з врахуванням ст.70 ч.4 КК України у вигляді 6 років 4 місяців позбавлення волі.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким умисним злочином, кількість епізодів злочинних діянь - (1) епізод крадіжки), наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 6 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили 07.04.2025.

Оскільки, судом встановлено, що кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_5 , було вчинено ним 18.01.2025, тобто до ухвалення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025, тому суд призначає покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироками та остаточно призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Тому в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 зараховується час його тримання під вартою з 30.01.2025 за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.03.2025 у відповідності з вимогами ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування та під час розгляду справи по даному кримінальному провадженню обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався запобіжний захід.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи №1178 від 17.02.2025 у розмірі 4240,80 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), за цим вироком та за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 р. шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання час його тримання під вартою з 30 січня 2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу №1178 від 17.02.2025 у розмірі 4 240,80 (чотири тисячі двісті сорок грн., 80 коп.) грн.

Речові докази по справі, а саме: USB флеш носій з написом на ньому фарбою заводського походження «SP silicon power 32 gb», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000120 від 20.01.2025, після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_9