Номер провадження: 11-кп/813/1494/25
Справа № 947/1384/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні кримінальну справу за апеляціями законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, раніше не судимого,

- стосовно якого вирішується питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру,

установив

Оскарженою постановою суду першої інстанції матеріали кримінальної справи щодо вирішення питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у відношенні ОСОБА_7 , у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України повернуто до Київської окружної прокуратури м. Одеси для організації провадження додаткового досудового розслідування, з урахування необхідності виправлення недоліків зазначених у мотивувальній частині постанови суду, які не можуть бути виправлені під час судового розгляду.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 подали апеляції, в яких зазначають, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 зазначає, що суд помилково застосував при розгляді справи вимоги ст.244 КПК України, оскільки порядок розгляду таких матеріалів передбачений ст.447 КПК України (в ред.1960 року).

Також зазначає, що потерпілий постійно вводить суд в оману, маніпулює фактами, переслідує мету отримати суттєве матеріальне відшкодування, а направлення справи на додаткове розслідування потягне продовження порушення права особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

В апеляції потерпілий ОСОБА_10 , також не погоджуючись із постановою суду першої інстанції зазначає, що незважаючи на тривалий судовий розгляд, суд першої інстанції не спромігся встановити очевидну вину ОСОБА_7 в загибелі його сина.

Суд першої інстанції фактично скопіював частину тексту ухвали Одеського апеляційного суду від 09.12.2024 року та не обґрунтував, чому не може виправити вказані апеляційним судом недоліки під час розгляду кримінальної справи та не вказує, які нові докази потрібно зібрати.

На підставі цього апелянти просять скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою призначити новий розгляд кримінальної справи в суді першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляції, просили їх задовольнити, скасувати постанови місцевого суду, направити справу на новий розгляд до суду 1-ої інстанції; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з постановою про застосування примусових заходів виховного характеру, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених §3 Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

За приписами ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує своє рішення лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду з прийнятих рішень мають бути належним чином умотивовані.

Відповідно до статті 2 КПК 1960 року завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів осіб, які беруть в ньому участь.

Справа неодноразово розглядалась як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції.

В останнє, 09.12.2024 року за результатами розгляду апеляції потерпілого ОСОБА_10 . Одеській апеляційний суд скасував постанову Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року якою відмовлено у застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначив новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що колегія суддів звернула увагу місцевого суду на необхідність дотримання розумного строку розгляду кримінальної справи.

Суд 1-ої інстанції, мотивуючи своє рішення про повернення кримінальної справи до Київської окружної прокуратури м. Одеси для організації додаткового досудового розслідування послався на приписи ст. 246 КПК України 1960 року, а також зміст ухвали апеляційного суду та прийшов висновку, що це дозволить усунути недоліки досудового розслідування, здійснити належне допитування свідків, а також зібрати нові докази, що підтверджують або спростовують наявність ознак суспільно небезпечного діяння, що дозволить прийняти обґрунтоване та законне рішення щодо застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 .

Водночас, з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що недоліки на які посилається місцевий суд не є такими, що не можуть бути виправлені під час судового розгляду та є підставами для повернення справи на додаткове розслідування.

Так, повернення справи на додаткове розслідування є доцільним у разі, якщо на етапі попереднього розслідування не зібрано достатньо доказів для прийняття рішення по суті справи.

У разі, якщо в ході попереднього розслідування не з`ясовані всі факти, що мають значення для розгляду справи, або є сумніви щодо правильності встановлених обставин, справа може бути повернута на додаткове розслідування для належного збору фактів. Це дасть можливість слідчим органам уточнити обставини справи, зібрати нові докази або допитати додаткових свідків.

Суд може повернути справу на додаткове розслідування лише у разі, якщо на етапі попереднього розслідування були порушені важливі процесуальні норми, що впливають на допустимість доказів або на об`єктивність розслідування. Це може бути, зокрема, неправомірне проведення слідчих дій (обшуки, допити тощо) без дотримання належних процесуальних процедур, що може вплинути на законність та обґрунтованість рішення.

Місцевий суд, в постанові зазначив, що першочерговим завданням є встановлення місцезнаходження неповнолітнього ОСОБА_7 , який на момент розгляду справи в суді був відсутнім.

Водночас, посилання суду на те, що орган досудового розслідування не виконав постанови суду, які стосувалися проведення необхідних розшукових і слідчих дій щодо встановлення місцезнаходження підсудного і свідків не є підставами для повернення справи прокурору, оскільки суд має право оголосити підсудного у розшук, а у разі невиконання постанов суду про привід свідків, постановити рішення на підставі наявних доказів у порядку, передбаченому КПК України (в ред. 1960 року).

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 246 КПК України 1960 року при попередньому розгляді прави суддя своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. У постанові суддя зазначає підстави повернення справи на додаткове розслідування і може вказати, які слідчі дії повинні бути проведені при додатковому розслідуванні.

Таким чином, суд має право винести постанову про повернення кримінальної справи на додаткове досудове розслідування лише у разі, якщо під час судового розгляду з`ясується, що слідством не було зібрано достатньо доказів або було допущено суттєві порушення норм кримінально-процесуального законодавства, що унеможливлює прийняття рішення по суті.

Разом з тим, після скасування 09.12.2024 року апеляційним судом постанови Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2024 року про відмову у застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру та повернення справи на новий судовий розгляд, місцевий суд взагалі не проводив судового слідства, не досліджував докази, не вживав заходів щодо встановлення місцезнаходження підсудного та свідків, а прийняв 04.02.2025 року передчасне рішення про повернення кримінальної справи до Київської окружної прокуратури м. Одеси для організації додаткового досудового розслідування, не вживши жодних заходів для забезпечення всебічного, об`єктивного та належного розгляду справи в суді, пославшись лише на зміст ухвали апеляційного суду.

При цьому, суд 1-ої інстанції не навів жодних мотивів та підстав щодо неможливості забезпечення саме під час судового розгляду належного дослідження всіх обставин справи, та усунення недоліків, встановлених Одеським апеляційним судом в ухвалі від 09.12.2024 року, які можуть мати суттєве значення для правильного вирішення питання щодо кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та можливості застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Щодо посилань суду як на підставу для повернення справи на досудове розслідування, на те, що під час судового засідання експерт ОСОБА_12 відмовився від ознайомлення з висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи неповнолітнього обвинуваченого, що спричинило порушення норм процесуального закону, у зв`язку з чим прийшов до висновку про те, що додаткове розслідування повинно включати перевірку правомірності висновків експерта, а у разі необхідності призначення нового експерта або проведення нової експертизи, апеляційний суд вважає, що це не є підставою для повернення справи судом, оскільки зазначені недоліки можуть бути виправлені під час судового розгляду шляхом призначення повторної експертизи.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не вжив усіх передбачених процесуальним законом заходів для встановлення фактичних обставин події шляхом ретельного дослідження всіх доказів по справі в їх сукупності, та прийняв передчасне рішення про повернення справи на досудове розслідування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог процесуального закону, однобічність та неповноту судового розгляду, яке унеможливило ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 367, 370, 374 КПК України (в ред.1960 року), апеляційний суд визнає порушення істотними та такими, що тягнуть за собою скасування постанови та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України (в ред.1960 року), скасовуючи постанову, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

За наведених обставин інші доводи апеляції потерпілого щодо наявності в діях ОСОБА_7 ознак суспільного небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України колегія суддів не обговорює та не надає їм оцінки, однак ці доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Місцевому суду під час нового судового розгляду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, в тому числі ретельно перевірити доводи наведені в апеляціях, та в залежності від результатів розгляду прийняти законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Крім того, враховуючи, що з моменту події минуло майже 17 років, а місцевим судом фактично не було вжито належних заходів щодо розгляду даного кримінального провадження в розумні строки, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд вважає існуючий невиправдано тривалий розгляд даної кримінальної справи неприпустимим та таким, що не забезпечує виконання положень щодо розумного строку розгляду справи.

Керуючись п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст.ст. 365, 367, 370, 374, 378 КК України (ред.1960 року), апеляційний суд,

ухвалив

Апеляції законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року, про повернення до Київської окружної прокуратури м. Одеси для організації провадження додаткового досудового розслідування матеріалів кримінальної справи щодо вирішення питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у відношенні ОСОБА_7 , у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінальної справи про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з наявністю в його діях ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4