печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене прокурором прокурор у провадженні - прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця, командира батальйона безпілотних бойових систем військової частини НОМЕР_1

у кримінальному провадженні № 0000314 від 15.04.2025 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад вимог клопотання

На розгляд слідчому судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000314 від 15.04.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 24.06.2025, відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання вказано, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000314 від 15.04.2025 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

На переконання органу досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 не зменшились та продовжують існувати. У зв`язку з цим виникла обґрунтована потреба у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Позиція сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання з підстав необґрунтованості підозри. Так, жоден із свідків, які є військовослужбовцями, які давали показання, не мали права на виплату за перебування в зоні бойових дій. ОСОБА_5 призначений на посаду 26 березня 2025 року, але фактично приступив до виконання обов`язків в квітні 2025 року. Бойові розпорядження за березень місяць 2025 року та рапорт, які стали підставою для виплати, не підписував. Однак прокурор вважає, що проведення почеркознавчої експертизи не на часі.

Крім того, ОСОБА_5 не мав повноважень щодо переведення військовослужбовців з батальйону безпілотних бойових систем в піхотні підрозділи. Такі повноваження має командир бригади та вищі військові посадовці. Матеріали НСРД не містять доказів вимагання.

Ризики вважав необґрунтованими. Розмір застави - надмірним, оскільки рахунок підозрюваного, на який він отримує заробітну плату, заблокований, на ньому до арешту було лише 37 000 грн. З власності має лише земельну ділянку. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.

Підозрюваний ОСОБА_5 вказав, що перебуваючи на посаді він не підписував жодних розпоряджень щодо виплати грошової винагороди. Командир бригади, полковник ОСОБА_7 прибув у тилові підрозділи та повідомив військовослужбовцям, що їм буде призначена премія в розмірі по 100 000 грн кожному. На наступний день начальник штабу бригади ОСОБА_8 повідомив мене, що військовослужбовці мають віддати по 40 000 грн. кожен, з яких 20 000 грн - залишаються на потреби батальону, а 20 000 грн - на потреби бригади. Він довів цю розмову на службовій нараді до управління батальйону, які погодились скинутися грошима.

Має дружину та двох дітей. Дружина безробітна. Є військовослужбевцем з серпня 2014 року, має нагороди. Готовий співпрацювати зі слідством. Ні на кого впливати не збирається. Просив застосувати домашній арешт.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000314 від 15.04.2025 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підполковник ОСОБА_5 , будучи командиром 1 батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , будучи службовою особою, діючи з прямим умислом, усупереч інтересам служби, з метою протиправного особистого збагачення, шляхом отримання неправомірної вигоди для себе, поєднаного з вимаганням, діючи за попередньою змовою з невстановленими органом досудового розслідування особами, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Так, згідно із статтею 1- 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова), установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до статті 1-2 Постанови виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У період, приблизно, з кінця березня по середину квітня 2025 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час та спосіб, невстановленими на цей час органом досудового розслідування військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 було залучено ОСОБА_5 як командира батальйону безпілотних систем до вимагання та одержання неправомірної вигоди від військовослужбовців окремих підрозділів батальйону за вчинення дій, з використанням наданих йому влади та службового становища - нарахування та виплату їм додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень.

Погодившись взяти участь в одержанні неправомірної вигоди, ОСОБА_5 у квітні 2025 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до підрозділу у АДРЕСА_2, де довів підпорядкованим командирам про необхідність оформлення документів для нарахування особовому складу двох взводів (майстерень) роти ударних безпілотних авіаційних комплексів ББС ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень кожному за березень 2025 року.

Водночас, у квітні 2025 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, за нарахування та виплату вищевказаної винагороди, ОСОБА_5 висловив вимогу про надання неправомірної вигоди в розмірі 40 000 грн кожним військовослужбовцем, який одержить таку винагороду, та повідомив, що ті, хто відмовиться виконати вказану вимогу, будуть переведені в піхоту.

Зібрати неправомірну вигоду з військовослужбовців підрозділу та передати її ОСОБА_5 для подальшого передавання її іншим невстановленим військовослужбовцям, ОСОБА_9 доручив т.в.о. командира роти ударних БПЛА ОСОБА_10 .

На виконання вимоги ОСОБА_9 , 28.04.2025 військовослужбовці взводу безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 передали, для подальшої передачі через ОСОБА_10 , ОСОБА_9 520 000 грн., з розрахунку 40 000 грн. з кожного.

30.04.2025 о 14:02 год. ОСОБА_10 , на виконання вимог ОСОБА_5 , у приміщенні командно-спостережного пункту ББС, на території Покровського району Донецької області (точна адреса, з огляду на воєнний стан, не розголошується), діючи під контролем правоохоронних органів, передав, а ОСОБА_5 , одержав частину від раніше висловленої суми, а саме неправомірну вигоду у розмірі 520 000 гривень.

Надалі, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з невстановленими на цей час особами, 30.04.2025 передав частину отриманої неправомірної вигоди іншим військовослужбовцям, з числа раніше переданих коштів, у розмірі 50 000 грн. Решту коштів ОСОБА_5 залишив собі.

Також, реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 28.04.2025 наголосив ОСОБА_10 , а також у телефонній розмові головному сержанту взводу обслуговування та ремонту безпілотних систем батальйону безпілотних систем ББС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_24 про необхідність давання йому військовослужбовцями цього підрозділу неправомірної вигоди за нарахування та виплату їм додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за березень 2025 року, з розрахунку 40 000 з кожного.

На виконання вимоги ОСОБА_5 , який діяв за попередньою змовою з невстановленими на цей час особами, 30.04.2025 військовослужбовці обслуговування та ремонту безпілотних систем батальйону безпілотних систем батальйону безпілотних систем ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , передали ОСОБА_10 для подальшого надання ОСОБА_5 160 000 грн., з розрахунку 40 000 грн. з кожного.

02.05.2025 о 17 год. 52 хв. ОСОБА_10 , на виконання вимог ОСОБА_5 , який діяв за попередньою змовою з невстановленими на цей час особами, у приміщенні командно-спостережного пункту ББС, на території Покровського району Донецької області (точна адреса, з огляду на воєнний стан, не розголошується), діючи під контролем правоохоронних органів, передав, а ОСОБА_5 , одержав неправомірну вигоду у виді 400 000 гривень, включаючи згадані 160 000 грн. та 240 000 грн. за військовослужбовців цього ж підрозділу ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .

За вищевикладених обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

03.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2025 (справа № 757/20561/25-к) до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.06.2025 включно.

Релевантні джерела права

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Мотиви слідчого судді

При вирішенні питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 необхідно врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі Нечипорук і Йонкало проти України термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена, враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-рапортом оперативного підрозділу про виявлене кримінальне правопорушення;

- заявою ОСОБА_10 про злочинну діяльність посадовців ІНФОРМАЦІЯ_2 ЗС України;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 ;

- копією рапорту ОСОБА_5 від 01.04.2025 № 6985, поданого на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , відповідно до якого підтверджено участь зазначених військовослужбовців у виконанні бойових завдань за березень 2025 року;

-протоколами огляду грошових коштів від 28.04.2025 та 29.04.2025;

-протоколом обшуку від 02.05.2025 на командно-спостережному пункті 1 БСС ІНФОРМАЦІЯ_2 (за місцем виконання обов`язків ОСОБА_5 ) відповідно до якого виявлено та вилучено грошові кошти з числа вручених заявникові;

-документами щодо проходження військової служби ОСОБА_5 ;

-розсекреченими протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Крім того, обґрунтованість підозри перевірялась слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу.

На даному етапі сумнівів щодо обґрунтованості підозри, її законності або порушення порядку вручення у слідчого судді не викликає.

Слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України, щодо конкретних сум виплат та права військовослужбовців на їх отримання, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вдається до оцінки доказів, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , а виходить лише з фактичних даних, що можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин.

Обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування

Строк дії запобіжного заходу, застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 спливає 24.06.2025.

Втім, до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 провести запланований обсяг слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій внаслідок складності провадження не виявилося за можливе.

Зокрема, орган досудового розслідування зазначає про складність кримінального провадження через велику кількість свідків, більшість з яких перебуває в районах ведення бойових дій.

Крім того, збір доказів у провадженні обумовлено необхідністю проведення значної кількості слідчих, процесуальних дій на військових закритих об`єктах, у т.ч. в районах ведення бойових дій із військовослужбовцями, а також витребування необхідних документів із цих об`єктів. Закритість цих об`єктів, яка пов`язана із додатковими заходами безпеки для військовослужбовців у воєнний час та їх віддаленість від органу досудового розслідування об`єктивно уповільнює хід досудового розслідування.

Отже, у кримінальному провадженні продовжуються проводитися ряд слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, направлених на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, які об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

У судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про безпідставне затягування розслідування кримінального провадження, але існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали.

Щодо наявності ризиків

Слідчий суддя зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені цією статтею.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

В обґрунтування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий посилався, що заявлені під час застосування вказаного запобіжного заходу ризики не зменшилися, продовжують існувати, та виправдовують продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

(І) Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та / або суду.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення у сфері службової діяльності. При цьому, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, визначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, реальність притягнення до кримінальної відповідальності та покарання, підозрюваний, з метою його уникнення, може переховуватися від органів досудового розслідування.

Вищевикладене свідчить також про те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

(ІІ) Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Вказаний ризик обґрунтовується тим, що через специфіку інкримінованого злочину, на даний час ще не встановлені всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_5 , з метою приховати докази своєї злочинної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

(ІІІ) Ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя враховує, що на даний час не встановлено всіх можливо причетних осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Слід також враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань піж час допиту у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим достатня вірогідність ризику впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

При оцінці цього ризику слідчий суддя враховує, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який в силу посади, яку він обіймав, може здійснювати вплив на підпорядкованих йому осіб (зокрема і на осіб, які є свідками у вказаному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та інших, які є підлеглими ОСОБА_5 ), яким відомі обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, показання яких мають або матимуть значення для встановлення усіх обставин.

За таких обставин ризик впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені ризики з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують на теперішній час.

Посилання сторони захисту на міцні соціальні зв`язки підозрюваного, наявність дружини та двох дітей, позитивної характеристики та нагород беззаперечно позитивно характеризують підозрюваного, проте в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінального правопорушення не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені слідчим суддею ризики до маловірогідності чи до їх виключення на цьому етапі досудового розслідування.

Отже, на даному етапі кримінального провадження продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні та стороною захисту не доведені.

Щодо розміру застави

Сторона обвинувачення просила визначити заставу у розмірі 16 510 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 992 280 грн. Сторона захисту вважала такий розмір застави надмірним.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК).

Додатковим фактором встановлення застави у розмірі, який перевищує межі КПК, є визначення її як альтернативи до тримання під вартою. У зв`язку із цим, розмір застави збільшується з тим, щоб забезпечити таку ж дієвість застави, як і тримання під вартою. За загальним правилом застава у межах КПК не може бути альтернативою до тримання під вартою, адже сама по собі вона є значно м`якішим запобіжним заходом. Тримання ж під вартою є винятковим запобіжним заходом (ч. 1 ст. 183 КПК), а тому й альтернативна до нього застава у переважній більшості ситуацій визначається як для «виключного випадку» (ч. 5 ст. 182 КПК).

Положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що у цій справі наявний виключний випадок та, з урахуванням стадії досудового розслідування та доводів сторони захисту, вважає визначити альтернативну заставу в розмірі 14 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 392 000.

Крім того, у разі внесення застави необхідно покласти на підозрюваного виконання наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_10 , ОСОБА_36 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_37 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та іншими;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання, з урахуванням зменшення розміру застави, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 03.08.2025 включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у межах 14 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 42 392 000 грн, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_10 , ОСОБА_36 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_37 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та іншими;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA1012089

Призначення платежу: Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний ОСОБА_5 зобов`язаний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу внести кошти на вищевказаний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_5 , в тому числі до фактичного внесення коштів на зазначений рахунок, підозрюваний та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений та проголошений 25.06.2025 о 08:30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1

і