Справа № 495/7417/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185, ст.356 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185, ст.356 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подала до суду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_4 , а саме: нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.08.2025 р.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 заявив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 575874,6 грн. та моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн., також враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 помер, а його правонаступники наполягають на реабілітації померлого, виходячи з чого у нього, як цивільного позивача виникло право на звернення до суду з вказаним клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання представника потерпілого про забезпечення позову слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідност. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.п. 6, 7 вказаної постанови, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_5 , заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 575874,6 грн. та моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн.

З інформації довідки №469-5 від 25.08.2025 року вбачається, що нерухоме майно квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.08.2025 р., оціночна вартість квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 10874534,66 грн.

Накладення арешту на квартиру, вартістю 10874534,66 грн.. суд не вважає співмірним до заявлених позовних вимог, відтак клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-150, 153, 353 ЦПК України, ст.ст.170, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185, ст.356 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1