ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/ 8719 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1983 /25 Головуючий апеляційної інстанції:
ОСОБА_2 Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на шістдесят днів, до 13 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати здати його на зберігання свій паспорт та спілкуватися або наближатися до свідків та інших учасників кримінального провадження, а у разі залишення апеляційної скарги без задоволення застосувати до обвинуваченого заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи його майновий стан та той факт, що він не здійснив насильницького злочину.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ, наголошує на неврахування судом того, що жодним доказом не було підтверджені припущення прокурора про те, що обвинувачений може здійснювати тиск на свідків з метою відмовитись їх від своїх показів, не зазначаючи прізвища цих свідків та не надаючи внесення до ЄРДР відомостей про майбутній тиск, а також про те, що наразі в країні діє військовий час і всі кордони перекриті та діє комендантська година. Також захисник просить врахувати, що обвинувачений не має інших судимостей, а також має постійне місце проживання. Доказів, що він може переховуватись від суду, на думку захисника, на надано.

Крім цього, вказав, що обвинувачений не має потреби здійснювати тиск на свідків і експертів, свідчення яких та висновки експертиз яких, свідчать на користь обвинуваченого.

Вважає, що прокурором в обґрунтування продовження строків тримання під вартою, зазначалися одні і ті самі обставини на протязі всього тримання під вартою, та всі вони обґрунтовувалися припущеннями, без зазначення жодного доказу.

На переконання захисника, суд, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з носінням електронного браслету, може заборонити йому спілкуватись зі свідками, потерпілим та наближатися до них, а також управляти транспортними засобами та перебувати на якійсь території. Крім того, захисник зазначає, що на даний час по справі вже досліджено більшість доказів та опитано потерпілих та свідків, тому, не існує жодної обґрунтованої підозри у вчинені обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутністю, не надав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутністю прокурора та обвинуваченого, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Основ`янського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000470 від 09.04.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч. 1 ст.177 КПК України, як то: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, прокурор посилався на тяжкість кримінального провадження, санкцією якого передбачено позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та можливість переховуватись обвинуваченим з огляду на це, а також те, що ОСОБА_7 маючи можливість вільного пересування, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, може незаконно впливати на свідків, потерпілих та експертів у зазначеному кримінальному провадженні. Також зазначав, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, тобто намагатись затягувати розгляд кримінального провадження.

Крім того, прокурор у судовому засіданні зазначив, що до завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті потрібно допитати потерпілих, свідків, експертів, дослідити речові докази, у разі необхідності, провести інші процесуальні дії. Однак, з урахуванням особливостей оцінки доказів під час судового розгляду здійснити зазначені дії неможливо до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У той же час, ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися і не зникли.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, якіне відпали на теперішній час та є актуальними.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, які надають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, з метою уникнути кримінальної відповідальності та покарання, що унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, тобто існує наявність ризиків передбачених п. 1, ч. 1 ст. 177 КПК України.Окрім цього, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, а також активних бойових дій в м. Харкові та Харківській області, може спонукати ОСОБА_7 до втечі до іншого міста, населеного пункту, або навіть до іншої країни, щоб переховуватися від суду.

Крім того, суд вважав, що ОСОБА_7 , маючи можливість вільного пересування, розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, може незаконно впливати на свідків, потерпілих та експертів у зазначеному кримінальному провадженні, а тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, його процесуальна поведінка на досудовому розслідуванні, надає підстави вважати, що останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, тобто намагатись затягувати розгляд кримінального провадження, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказане, на думку суду, дає підстави стверджувати, що ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

При продовженні запобіжного заходу судом було також враховано вік обвинуваченого, сімейний стан, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

При цьому, суд зауважив, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення останнім незаконного впливу на потерпілого та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень.

Оскільки судом не встановлено, а стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на цей час є неможливим, та передчасним, а тому продовжив строк застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Характер обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, що спричинило тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 та смерть потерпілого ОСОБА_9 , свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а також про те, що заявлені ризики продовжують існувати. Наразі існує реальний ризик, в разі усвідомлення обвинуваченим покарання, яке йому загрожує, він може вдатися до втечі та переховуватися від суду, а чим перешкоджати розгляду кримінального провадження.

При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Не виключений також ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, враховуючи процедуру отримання судом показань, безпосередньо, під час судового розгляду, у зв`язку з чим, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що на даний час відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, загибелі потерпілого та отримання іншим потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, що спричинило тілесні ушкодження потерпілим та смерть одного з них, колегія суддів вважає, що у цьому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони життя, а також інтересів суспільства і держави в цілому.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого.

Доводи захисника про відсутність у клопотанні обставин, що свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують подальше застосування такого запобіжного заходу, спростовуються матеріалами справи. У своєму клопотанні прокурором вказані доводи на підтвердження того, що ризики, які були наявні при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

Посилання захисника на відсутність інших судимостей у обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, були враховані судом під час постановлення ухвали і не спростовують висновків ухвали щодо обрання саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2025 року про задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 13.10.2025 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3