Справа № 936/591/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Воловецького районного суду від 18 серпня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Воловецького районного суду від 18 серпня 2023 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Кримінальне провадження №0000056 щодо ОСОБА_7 про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - закрито.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 8365,00 гривень.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_8 від 02.05.2023 (справа № 936/479/23)- скасовано.

Речові докази: речовину рослинного походження (канабіс), яку переупаковано до спеціалізованого пакету №3661786, дві таблетки білого кольору з маркуванням на них «235», скляні пристрої для куріння, металеву люльку для куріння із залишками екстракту канабісу, паперовий згорток із купюри з кристалічною речовиною білого кольору (амфетамін), які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області -знищено.

Зі змісту ухвали суду слідує, що ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, зберігав та перевозив у автомобілі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено-екстракт канабісу, загальною масою (в перерахунку на суху речовину) 0,5526 г, до моменту вилучення 01.05.2023 працівниками відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, - незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту. 19 серпня 2023 року, захисниця обвинуваченого, ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 подала до суду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закриття кримінального провадження.

Місцевим судом при прийнятті рішення враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Разом з цим, взято до уваги те, що ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого правопорушення та добровільно звернувся до лікувального закладу КНП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», де перебував на стаціонарному лікуванні з 25.05.2023 по 02.06.2023 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психостимуляторів (амфетаміни). Гостра інтоксикація, синдром залежності. Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. Гостра інтоксикація, синдром залежності. На лікування звернувся добровільно (за електронним скеруванням), що підтверджується даними довідки №540 від 08.06.2023, а також випискою - епікризом з медкартки №4481 від 10.07.2023. Таким чином, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 мав залежність від наркотичних засобів, за незаконне придбання, перевезення та зберігання яких він обвинувачується, потребував лікування та добровільно звернувся до лікувального закладу з метою лікування від наркоманії. Будь-яких даних, які би свідчили, що ОСОБА_7 звернувся до лікувального закладу та проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності судом не встановлено. За таких обставин, суд вказав, що оскільки визначені кримінальним законом умови, передбачені у. 4 ст. 309 КК України, виконано, обвинувачений ОСОБА_7 після вчинення кримінального проступку добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов лікування від наркоманії, усвідомлює суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, наслідки закриття кримінального провадження, з огляду на його згоду на закриття кримінального провадження, суд вважав за можливе, у відповідності до ч. 4 ст. 309 КК України та ч. 3 ст. 288 КПК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в в якій вказує на незаконність ухвали суду. Вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та долучені до нього матеріали не підтверджують той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно звернувся до медичного закладу. На переконання апелянта, місцевий суд неправильно тлумачив закон, що суперечить його змісту, і як наслідок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до звільнення особи від кримінальної відповідальності. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дані про його особу. Так, в ухвалі суд не обґрунтував, чому не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, що свідчить про його зневажливе ставлення до встановлених правил та з яких підстав його звільнено від кримінальної відповідальності. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_5 просила вказану апеляційну скаргу задоволити частково та направити справу на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних учасників кримінального провадження береться до уваги: вказані сторни належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (а. с. 96-97) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_7 ; клопотань чи заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали; прокурор ОСОБА_5 не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту та обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У разі встановлення підстав, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення підлягає скасуванню або зміні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України такою підставою є істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що фактичні обставини кримінального провадження не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України кваліфіковані правильно.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалюючи ухвалу про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі п. 4 ст. 309 КК України, місцевий суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

При цьому, приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до наказу МОЗ № 297 від 8 жовтня 1998 року в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10) як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в системі охороні здоров`я з 1 січня 1999 року. Згідно з даними чинного Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 Міністерства охорони здоров`я України, узгодженого з МКХ-10, в системі обліку і звітності в системі охороні здоров`я такого діагнозу як «наркоманія» не зазначено.

Для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону №62/95-ВР, які містять дефініції таких понять: добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»; медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

Статтею 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, окрім іншого, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

На переконання колегії суддів, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК, місцевий суд належним чином не перевірив наявність відповідних умов.

При постановленні рішення місцевий суд взяв до уваги довідку №540 від 08.06.2023, а також виписку- епікриз з медкартки №4481 від 10.07.2023.

Однак, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність добровільного звернення особи до медичного закладу, взявши до уваги довідку та виписку з медкарти, оскільки ці документи не підтверджують факту саме добровільного звернення, що є обов`язковою умовою для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Наведене свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

За цих обставин, твердження апеляційної скарги прокурора про відсутність доказів добровільного звернення ОСОБА_7 до медичного закладу є обґрунтованими, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону; ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Воловецького районного суду від 18 серпня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - скасувати, матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: