Номер провадження: 11-кп/813/695/25
Справа № 504/728/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Доброславського районного суду Одеської області від 30.04.2024 у кримінальному провадженні №0000504, внесеному до ЄРДР 13.11.2022 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця за національністю, громадянина України, з загальною середньою освітою, працюючого в ПАТ «Стальканат», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання за:

- ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати, після набрання вироком законної сили, з моменту затримання.

До набрання вироком законної сили застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з обов`язком передбаченим ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладено на прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 13.11.2022 приблизно о 00:20 год., перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_3 в ході сварки з раніше знайомим ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, умисно завдав ОСОБА_9 не менше десяти ударів кулаками рук та колінами по голові та тулубу останнього.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , спрямованих на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , останньому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на білковій оболонці лівого ока у зовнішнього кута, синця на нижній повіці правого ока, рубець на шкірі верхньої губи зліва, струсу головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_7 , 13.11.2022 приблизно о 01:20 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 разом із знайомим ОСОБА_9 , вирішив протиправно заволодіти його мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s» синього кольору, який останній тримав у лівій руці.

З метою реалізації свого злочинного умислу, в умовах воєнного стану, який набрав чинності з 07.03.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, продовженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, вихопив мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s», imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 синього кольору, який ОСОБА_9 тримав у лівій руці.

У подальшому ОСОБА_7 з викраденим мобільним телефоном місце вчинення злочину залишив, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 4623,57 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначення покарання ОСОБА_7 , через його суворість.

Доводи обґрунтовує тим, що потерпілий ОСОБА_9 надав суду заяву про те, що не має до нього претензій матеріального та морального характеру і просить його не карати.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 та ухвалити справедливе рішення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та потерпілого, оскільки питання щодо погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі не ставиться, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого та потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги. апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

У апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочинів, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано те, що ОСОБА_7 був раніше не судимий, скоїв умисні кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії проступку та тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений офіційно працевлаштувався (довідка ПАТ «Стальканат» від 29.04.2024 №38-05/вп), негативно ставиться до вчинених кримінальних правопорушень, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, характеризується посередньо за місцем проживання, шкода вчиненими кримінальними правопорушеннями відшкодована шляхом повернення майна, суд також враховує позицію потерпілого щодо не призначення суворого покарання та відсутність матеріальних та моральних претензій потерпілого до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд відніс визнання вини та щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 67 КК України районним судом не встановлено.

Суд першої інстанції врахував встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: визнання вини, щире каяття, збіг тяжких сімейних обставин, що знайшли своє підтвердження, а саме обвинувачений є найстаршою дитиною в багатодітній сім`ї (довідка Курісівської сільської ради Березівського району Одеської області від 21.12.2022 №777), 10.02.2024 в родині народилася шоста дитина (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), батько дитини помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ), матір обвинуваченого через народження шостої дитини є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги обвинуваченого як найстаршої повнолітньої дитини в родині, суд враховав відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого та позицію потерпілої особи, який просить суворо обвинуваченого не карати, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи обвинуваченого, який офіційно працевлаштувався, на час вчинення кримінальних правопорушень раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його особисті якості, молодий вік, поведінку під час розгляду справи, відношення до скоєного, що запевнило суд в готовності ОСОБА_7 до виправлення та самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 69 КК України, районний прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України та поглиненням менш суворого покарання за ч. 2 ст. 125 КК України більш суворим покаранням за ч. 4 ст. 186 КК України, остаточно призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, які слід відбувати реально, що на думку суду буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки характеризуючі дані в сукупності з обставинами вчиненого злочину, враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Що стосується посилання апелянта на позицію потерпілого, то вона не є обов`язковою для суду, оскільки враховується в сукупності з обставинами, передбаченими статтями 65 - 67, 75 КК України, і не має над ними пріоритету.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому призначена, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_7 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Доброславського районного суду Одеської області від 30.04.2024 у кримінальному провадженні №0000504, внесеному до ЄРДР 13.11.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4