Справа № 570/4444/17
Номер провадження 1-кс/570/99/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву потерпілого ОСОБА_3 про відвід прокурора ОСОБА_4 від участі у нагляді досудового розслідування (матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розмлідувань № №0000478), -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 р. потерпілий у кримінальному провадженні №0000478 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про відвід, в якій просить відвести прокурора ОСОБА_4 від участі у прокурорському нагляді досудового розслідування в кримінальній справі №0000478.

В обґрунтування заяви наводить положення ст.77, ст.80 КПК України та вказує, що 21.03.2017 р. за його повідомленням про кримінальне правопорушення було внесено відомості до ЄРДР за попередньо кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України №0000478.

22.02.2018 р. ухвалою Рівненського районного суду у даній справі він визнаний потерпілим.

11.07.2019 р. за його заявою було внесено до ЄРДР кримінальне правопорушення за попередньою кваліфікацією ст.356 КК України №0000905.

29.12.2019 р. постановою заступника начальника Рівненського РВП ОСОБА_5 в даній справі він визнаний потерпілим.

У подальшому вказаній справі були об`єднані в одну справу.

Організована група осіб Обарівської сільської ради за попередньою змовою, учасниками якої були замовник мешканець с.Обарів, місцевий депутат ОСОБА_6 , організатор голова Обарівської сільської ради ОСОБА_7 , виконавець землевпорядник ОСОБА_8 та виконавець головний спеціаліст Держземагенства у Рівненському районі ОСОБА_9 вносили неправдиві відомості в офіційні документи проекту землеустрою, наслідком чого було незаконно передано забудовані земельні ділянки громадського призначення, спільної власності громади Рівненського району, які перебували на балансі Рівненської районної ради, землі освіти Обарівської загальноосвітньої школи громадянці с Обарів ОСОБА_10 , підробивши цільове призначення земель на землі запасу Обарівської сільської ради сільськогосподарського призначення (рілля), що дало можливість Обарівській сільській раді вільно розпоряджатися землями, які не належали їй.

На вказаних земельних ділянках були розміщені та проходили інженерні мережі та комунікації банно-прального комбінату, який належить йому як власність в АДРЕСА_1 , який перебував в стадії реконструкції під фабрику санітарно-гігієнічних виробів.

Він як власник сусідньої земельної ділянки не підписав проект землеустрою громадянки с.Оюарів ОСОБА_10 та письмово повідомив Обарівську сільську раду та головного спеціаліста Держземагенства у Рівненському районі ОСОБА_9 про те в проекті землеустрою ОСОБА_10 відсутнє відображення інженерних мереж та комунікацій банно-прального комбінату, а саме існуючої підземної траси кабельної електролінії 0,4 кВ, існуючого гідроізольованого вигребу та існуючого водопроводу з каналізаційним колодязем водопроводу, де встановлена засувка, не встановлені зони охорони та санітарно-захисні зони, не встановлений перелік обмежень користування земельною ділянкою, яка була забудована.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області за дорученням Кабінету Міністрів України провело перевірку та крім іншого встановило факти підроблення цільового призначення земельних ділянок.

Приховуючи наслідки злочину та ж організована група посадових осіб Обарівської сільської ради на замовлення чоловіка ОСОБА_10 , перевищивши свої повноваження здійснили декілька незаконних рішень, які не входили в сферу повноважень та вчинили незаконні дії, наслідками яких були пошкодження та руйнування інженерних мереж та комунікації на земельній ділянці ОСОБА_10 та земельній ділянці Обарівського ліцею, що призвело до доведення банно-прального комбінату, який належить йому як власність до стану непридатності та неліквідності.

Старшим групи прокурорів нагляду в провадженні кримінальної справи №0000478 був призначений прокурор на той час Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4

28.11.2017 р. старшим слідчим СВ Рівненського РВП ОСОБА_11 кримінальне провадження України №0000478 було закрите.

За його скаргою в Рівненську місцеву прокуратуру дана постанова була скасована прокуроорм ОСОБА_12 , а прокурора ОСОБА_4 було відведено від участі в прокурорському нагляді за кримінальною справою, тобто за його скаргою ще в 2017 році було відведено прокурора ОСОБА_4 в бездіяльності, на його думку, якого були ознаки стороннього впливу та особиста зацікавленість в результатах слідства.

16.03.2021 р. виконувачем обов`язків першого заступника Рівненської окружної прокуратури знову включив прокурора ОСОБА_4 в склад групи прокурорського нагляду досудового розслідування кримінальної справи №0000478 керівником групи, обґрунтовуючи реорганізацією Рівненської місцевої прокуратури в Рівненську окружну прокуратуру.

Прокурор ОСОБА_4 всі ці роки займався бездіяльністю в судовому нагляді, сприяв затягуванню розслідування та вчиняв тиск на слідчих та дізнавачів з метою затягнути розслідування та закрити кримінальну справу.

Завдяки його скаргам в Генеральну прокуратуру України та Рівненську обласну прокуратуру прокурор відноситься до нього відкрито упереджено, несправедливо, сформував відносно нього особисті неприязні стосунки, які не приховував, та кілька разів висловлював в стінах прокуратури та суду.

Попередній дізнавач ОСОБА_13 при відстороненні ОСОБА_4 її від слідства в даній кримінальній справі його попередила, що дійсно є ознаки злочину, але ця справа ніколи не дійде до суду, завдяки зацікавленості прокуратури в результатах слідства.

Старший дізнавач ОСОБА_14 , який зараз веде досудове слідство в кримінальній справі №0000478 19.12.2023 р. повідомив йому про те, що коли дізнався прокурор ОСОБА_4 про те, що він збирає матеріали, щоб провести земельно-технічну експертизу, вчиняв проти нього незаконні дії, перешкоджаючи слідству, чим порушував ст.ст. 40, 40-1 КПК України, які вказують, що дізнавач, слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Згідно поведінки старшого дізнавач ОСОБА_14 , який брав ухвали в Рівненському районному суді для вилучення необхідних документів для проведення земельно-технічної експертизи, водночас своєю постановою від 25.10.2023 р. відмовляв в клопотанні провести експертизу, надалі своєю постановою відмовляв провести земельно-технічну експертизу в Київському КНДІСЕ, але водночас проводив переговори з даним інститутом та погоджував питання, це все вказує, що прокурор ОСОБА_4 чинив тиск та залякував дізнавача, перешкоджаючи слідству та бути дізнавачу незалежним.

09.01.2024 р. дізнавач ОСОБА_14 повідомив йому про те, що прокурор ОСОБА_4 дізнавшись що є рішення Рівненського районного суду про проведення земельно-технічної експертизи в досудовому провадженні №0000478 має намір подати до суду постанову про закриття кримінальної справи з метою перешкодити встановленню об`єктивної істини.

15.12.2023 р. прокурор ОСОБА_4 подав клопотання до Рівненського районного суду про закриття кримінального провадження №0000478 з підстав, передбачених п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

14.03.2024 р. ухвалою Рівненського районного суду клопотання прокурора ОСОБА_4 було задоволено.

14.05.2024 р. ухвалою Рівненського апеляційного суду ухвалу Рівненського районного суду залишено без змін, а скаргу потерпілого без задоволення.

23.10.2024 р. постановою Верховного Суду України було скасовано ухвалу Рівненського районного суду від 14.03.2024 р. та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 14.05.2024 р., а справу передано на новий розгляд до Рівненського районного суду.

03.02.2025 р. Рівненським районним судом було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 від 15.12.2023 р. про закриття кримінального провадження №0000478 з підстав п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Своє клопотання про закриття кримінальної справи прокурор ОСОБА_4 побудував на неправдивих, неперевірених свідченнях осіб, на яких вказує потерпілий що вони мають бути притягнуті до відповідальності та використав недопустимі докази, що є ознаками зловживання прокурором процесуального права, чим вводив суди в оману.

Раніше він вже звертався в Рівненський районний суд з проханням відвести прокурора ОСОБА_4 від нагляду за досудовим розслідуванням кримінальної справи, але суд не знайшов вагомі підстави в його доводах та поясненнях.

Вбачає порушення вимог ч.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод порушеннями під час досудового розслідування та наводить рішення ЄСПЛ від 17.09.2014 року у справі «Мокану та інші проти Румунії».

Він як потерпілий не довіряє прокурору ОСОБА_4 , на його думку, прокурор особисто зацікавлений в закритті кримінального провадження та не доведення кримінальної справи до суду, тобто зацікавлений в результатах кримінальної справи, іншого виправдання поведінки прокурора він не вбачає.

Прокурор має погодитися, що за таких обставин, коли потерпілий не довіряє прокурору і обґрунтовує обставинами, з якими погоджується Верховний Суд, він не може надалі бути учасником нагляду розслідування та забезпечити об`єктивність, неупередженість, чесність та непідкупність, дотримання етичних норм, рівність, компетентність та старанність при нагляді, тому що дані обставини викликають в потерпілого обгрунтовані сумніви в неупередженості прокурора, прокурор надалі не може вести неефективний нагляд, який потерпілий розцінює як навмисна бездіяльність.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав вимоги заяви та просить її задовільнити.

У судовому засіданні прокурор вказав про відсутність підстав для задоволення заяви, просить у її задоволенні відмовити.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали якими вона обґрунтована, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Як убачається з відповіді виконувача обов`язків першого заступника керівника Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_15 №50-124-13 від 26.03.2021 р.: «Рівненською окружною прокуратурою розглянута Ваша скарга від 11.03.2021 р. щодо відсторонення прокурора ОСОБА_4 від здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000478 від 21.03.2017 р.

Повідомляю, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження 0000478 від 21.03.2017 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 та ч.1 ст.358 КК України, досудове розслідування якого триває.

20.07.2020 у кримінальному провадженні визначено групу прокурорів у складі прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_16 (старший групи прокурорів), та прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_17 .

У зв`язку із реорганізацією Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області у Рівненську окружну прокуратуру Рівненської області визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні 0000478 у складі прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 (старший групи прокурорів), прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_17 та прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_16 .

Таким чином на момент подачі скарги, а саме 11.03.2021, прокурор ОСОБА_4 не входив до складу групи прокурорів.

Факти, які зазначені Вами у скарзі не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, за результатами розгляду Вашої скарги кримінальне провадження заслухано при виконувачу обов`язків першого заступника керівника Рівненської окружної прокуратури за результатами якої прокурором надано письмові вказівки у вказаному кримінальному провадженні, а дізнавачів сектору дізнання відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області зобов`язано виконати вказівки прокурора у повному обсязі для прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.»

Як убачається з витягу з ЄРДР станом на 15.12.2023 р. Сектор дізнання ВП №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області здійснювало розслідування кримінального провадження № 0000478 від 21.03.2017 р., одночасно у судовому засіданні 03.04.2025 р. прокурор повідомив, що вказаний орган досудового розслідування на час розгляду заяви потерпілого ОСОБА_3 про відвід прокурора ОСОБА_4 також здійснює розслідування вказаного кримінального провадження.

Як убачається з долучених до заяви матеріалів, 06.02.2023 р. ОСОБА_3 звертався до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про відвід прокурора ОСОБА_4 від участі у нагляді досудового розслідування кримінальної справи №0000478.

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 13.02.2023 р. у задоволенні заяви про відвід прокурора було відмовлено.

Також 11.01.2024 р. ОСОБА_18 звертався до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області про відвід прокурора ОСОБА_4 від участі у нагляді досудового розслідування кримінальної справи №0000478.

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 19.01.2024 р. провадження за заявою потерпілого ОСОБА_3 про відвід прокурора ОСОБА_4 від участі у нагляді досудового розслідування кримінальної справи № 0000478 закрито; роз`яснено заявнику, що з відповідною заявою він має право звертатися до суду, яким здійснюється розгляд клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000478 від 21.03.2017 р. за ч.1 ст.358, ст.356 КК України з підстав, передбачених п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Постановою Верховного Суду у справі №570/6533/23 (провадження №51-2976км24) від 23.10.2024 р. касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 задоволено; ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2024 року скасовано з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У подальшому ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.02.2025 р. у вказаній справі відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 15.12.2023 р. про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 від 21 березня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ст. 356 Кримінального кодексу України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Можливість неупередженого і об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя та з метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження мають право заявити відвід, який повинен бути вмотивованим (частина 5 статті 80 КПК).

Формою процесуального реагування на прояви упередженого ставлення слідчого/прокурора до особи, яка бере участь в кримінальному провадженні, є подання такою особою заяви про відвід слідчого/прокурора в порядку ст.77 КПК України.

Рекомендація Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Державам - членам СЕ, прийнята Комітетом Міністрів 12.05.2004 на 114-й сесії «Про підвищення ефективності внутрішніх засобів правового захисту» декларує, що кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. (Рішення ЄСПЛ «Chahal v. UK, n. 145).

Відповідно до частин 1, 2 статті 80 КПК відвід прокурору може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, за наявності підстав, передбачених статтями 77 цього кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких прокурор безумовно підлягає відводу, визначений частиною 1 ст. 77 КПК України.

Так, відповідно до положень частини 1 ст. 77 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Враховуючи доводи потерпілої та її адвоката, викладені в заяві від 05.02.2025 про відвід, ними визначено правову підставу для відводу прокурору, наведену в п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, - існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Поряд з цим частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що неупередженість та об`єктивність є одними із засад діяльності прокуратури.

Стаття 10 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачає, що прокурор зобов`язаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Водночас відповідно до Керівних принців ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куда, 27 серпня - 7 вересня 1990 року), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі або будь-якої іншої дискримінації; захищають державні інтереси, діють суб`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для підозрюваного (п. 12, 13).

Таким чином, неупередженість прокурора є необхідною умовою виконання ним своїх повноважень на стадії досудового розслідування й в судовому провадженні (ст. 36 КПК), що буде сприяти здійсненню завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК) та забезпеченню законності (ст. 9 КПК України).

Водночас норми кримінального процесуального законодавства не містять переліку ознак, які б розкривали сутність упередженості. Вказане дає підстави для висновку про оціночний характер цієї категорії, яка має встановлюватися у кожному випадку на підставі конкретних обставини, які підтверджені відповідними доказами.

Так, згідно частини 2 ст.9КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В той же час, у відповідності до положень ч. ч. 1, 2, 6 ст.22КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини компетентна особа у будь-якому випадку не має права брати участь в здійсненні кримінального провадження, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в її неупередженості та об`єктивності.

Так, Європейський суд з прав людини, у справі «П`єрсак проти Бельгії» висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду (прокурора, слідчого) слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивності складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді (прокурора, слідчого) для відсторонення його від справи. Суддя (прокурор, слідчий) вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Відтак, оцінивши доводи потерпілого щодо відводу прокурора ОСОБА_4 в контексті досліджених фактичних обставин даного кримінального провадження, приймаючи до уваги той факт, що потерпілим ОСОБА_3 втретє повторно подано заяву про відвід прокурору ОСОБА_4 , з метою забезпечення дотримання принципів правосуддя, а також уникнення у стороннього спостерігача та учасників даного кримінального провадження виникнення будь-яких сумнівів в неупередженості та об`єктивності прокурора під час досудового розслідування, слідчий суддя з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України доходить висновку, що заява потерпілого ОСОБА_3 про відвід прокурора підлягає задоволенню.

Разом з тим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 83 КПК України, у разі задоволення відводу прокурора у кримінальному провадженні повинен бути невідкладно призначений інший прокурор керівником органу прокуратури.

Керуючись ст. ст. 77, 81, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Заяву потерпілого ОСОБА_3 про відвід прокурора ОСОБА_4 від участі у прокурорському нагляді досудового розслідування кримінального провадження №0000478 - задовольнити.

Відвести прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 від участі у здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000478.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений і оголошений о 08 год. 50 хв. 07 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1