Дата документу 17.06.2025
Справа № 334/2328/25
Провадження № 1-кп/334/505/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/334/505/25, внесене 02 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002222, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, є священнослужителем, перебуває у шлюбі, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

01 листопада 2024 року приблизно о 17 годині 55 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Петра Сагайдачного від вул. Каховської в напрямку вул. Ладозької в м. Запоріжжі.

В цей же час у районі будинку № 14 пішохід ОСОБА_6 здійснював перетин проїзної частини вул. Петра Сагайдачного, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), та дорожніми знаками 5.38.1-2 ПДР нерегульованому пішохідному переході, зліва - направо відносно напрямку руху автомобілю «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_3 , маючи можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , а також маючи технічну можливість уникнути наїзду на останнього шляхом своєчасного застосування мір гальмування, керованого ним автомобіля «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідних заходів для зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого виїхав на вказаний пішохідний перехід, де передньою центральною частиною кузова керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 18.1 ПДР, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пункту 18.1 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: хребтової травми у вигляді лінійних переломів лівих поперечних відростків тіла хребців L1- L3, забою правої бокової маси крижа, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, проте спричиняє тривалий розлад здоров`я; саден правої ліктьової ділянки (кількість не вказана) як кожне окремо, так і у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною першою статті 286 КK України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, позов визнав частково.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу частини третьої статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням процесуальних документів про речові докази, процесуальні витрати та заходи забезпечення кримінального провадження, документів, що характеризують обвинуваченого, а також матеріалів цивільного позову. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 дав такі показання. 01.11.2024 приблизно о 17.55 годині він їхав в автомобілі «RENAULT» по вул. Бородінській у м. Запоріжжі з вул. Каховської у бік магазину «АМСТОР» у власних справах. Перед нерегульованим пішохідним переходом він скинув швидкість автомобіля, але повністю не зупинився. У цей час він був засвітлений форами автомобіля, який рухався назустріч, внаслідок чого побачив на пішохідному переході потерпілого в останню мить перед зіткненням. Почав повністю гальмувати, але скоїв наїзд автомобілем на потерпілого. Внаслідок наїзду потерпілий отримав тілесні ушкодження. На місці події було зовнішнє освітлення, але дуже погане. Пішохідний перехід не освітлювався. Погодні умови було сухо. Він почував себе добре, втома йому не заважала. Він має водійський стаж близько 10 років. Раніше притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Не заперечує того, що він порушив вимоги пункту 18.1 ПДР. Після ДТП він зустрівся з потерпілим з питань відшкодування йому шкоди, але той сказав вести всі справи з ним через його зятя ОСОБА_8 . Він зв`язався з ОСОБА_8 і той запропонував йому сплатити 300 000 гривеньдвома або трьома транзакціями. Таких коштів він не має. Після початку судового провадження він сплатив потерпілому 9 000 гривень грошовим переводом в АТ «УКРПОШТА», на що отримав підтвердження. Позов визнає частково в сумі 30 000 гривень, з урахуванням сплаченої потерпілому суми. У вчиненому розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 дав наступні показання. 01.11.2024 близько 17.55 годині він йшов за онукою до школи. На нерегульованому пішохідному переході він переходив проїзну частину вул. Петра Сагайдачного. При цьому автомобілі на проїзній частині зупинились і він пішов далі. У цей час він відчув удар автомобілем, від якого він впав спочатку на капот автомобіля, розбивши ліктем лобове скло автомобіля. Далі він впав на спину на дорогу, де лежав до приїзду бригади ШМД, яка його госпіталізувала. Перед ударом звук гальм автомобіля він не чув. Під час ДТП він вдарився плечем спиною та ногою, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження: перелом відростків хребців, перелом лівої ноги, забій правого плеча. На стаціонарному лікуванні перебував 12 днів. Реабілітація триває до теперішнього часу. Внаслідок злочину зазнав моральної шкоди, яка полягає у тривалому лікуванні, зміну звичайного укладу життя, болісних відчуттів, до теперішнього часу має боязливі відчуття при перетині дороги. Оцінює моральну шкоду в 150 000 гривень. Обвинувачений сплатив йому 9 000 гривень. Просив призначити покарання на розсуд суду.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 узгоджуються з дослідженими судом документами.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши документи, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження повністю доведена «поза розумним сумнівом».

При призначенні покарання, відповідно до статті 65 - 67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання.

ОСОБА_3 вчинив нетяжкий необережний злочин, раніше судимий, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох повнолітніх доньок та одного повнолітнього сина, які продовжують навчання, є священнослужителем та волонтером, позитивно характеризується за місцями служби, під наглядом лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, часткове відшкодування ним завданої моральної шкоди, утримання ним двох повнолітніх доньок та одного повнолітнього сина, які продовжують навчання. При цьому обставини, які обтяжують йому покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд враховує обставини, зазначені у досудовій доповіді, згідно з якою ризик вчинення ОСОБА_3 потворного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства низькі. Виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Враховуючи у сукупності тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, ступінь його вини, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої частиною першою статті 286 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, зі звільненням від призначеного покарання у виді обмеження волі на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку, оскільки вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю його поведінки уповноваженим органом з питань пробації.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , в якому він просить стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень. Позов обґрунтовує тим, що діями обвинуваченого йому завдано матеріальну шкоду, яка виявляється в наступному. Під час лікування він придбав за свої кошти ліки та медикаменти, вказані витрати на лікування будуть відшкодовуватися в страховій компанії. Також його діями йому завдано також моральну шкоду, яка виявляється в наступному: безпосередньо під час ДТП він відчув дуже сильний біль та одразу був госпіталізований до нейрохірургічного відділення КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 01.11.2024 до 12.11.2024 року. Йому було встановлено діагноз: хребетна травма. Лінійний перелом лівих поперечних відростків тіл хребців L1-L3. Забій поперекової ділянки. Больовий синдром. Під час лікування він був прикутий до ліжка, страждав від сильного болю. Виписаний на подальше лікування амбулаторно. Після виписки я знаходився у ліжковому режимі протягом 3-х місяців. Стан його здоров`я на теперішній час не відновився, він продовжую лікуватись амбулаторно, його постійно турбує біль в місцях отримання травми. Попереду довгий реабілітаційний період. Травма змінила звичний устрій життя, йому потрібно докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. Моральні страждання посилюються поведінкою обвинуваченого, який не цікавився станом його здоров`я, не здійснив будь-яких дієвих заходів щодо відшкодування завданої шкоди.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 позов підтримали та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 позов визнав частково - у сумі 30 000 гривень. Пояснив, що він не має доходів, заявлене потерпілим відшкодування моральної шкоди є надмірним. Також ним вже відшкодовано потерпілому 9 000 гривень.

Згідно з частиною другою статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: (1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; (2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; (3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; (4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд встановив, що неправомірні дії обвинуваченого спричинили потерпілому моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі і стражданнях через отримання останнім тілесних ушкоджень, а також душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Через неправомірні дії обвинуваченого потерпілий зазнав таких негативних явищ як необхідність проходження курсу лікування та участь у досудовому розслідуванні кримінального провадження, під час яких він не мав можливості вести зручний для нього спосіб життя, а також витрачання грошових коштів на купування ліків, що погіршило його майновий стан.

Враховуючи вказане, суд оцінює завдану потерпілому злочином моральну шкоду в 30 000 гривень, що відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином позов в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію моральної шкоди в сумі 21 000 гривень (30 000 гривень (розмір відшкодування, визначений судом) 9 000 гривень (сплачена обвинуваченим потерпілому сума на відшкодування шкоди)).

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів (висновки експертів № СЕ-19/108-24/21718-ІТ від 19.11.2024, № СЕ-19/108-25/3368-ІТ від 14.02.2025) у сумі 8 754,90 гривні.

Відповідно до статті 174 КПК України підлягає скасуванню арешт транспортного засобу «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 05.11.2024 у кримінальному провадженні № 1-кс/334/2890/24 (справа № 334/9046/24).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 127, 174, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покаранняу виді обмеження волі звільнити з іспитовим строком один рік.

Згідно з частинами першою та третьою статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 компенсацію моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 21 000 (двадцять одна тисяча) гривень. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 8 754 (вісім тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 90 копійок.

Скасувати арешт транспортного засобу «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/2890/24 (справа № 334/9046/24).

Речовий доказ - транспортний засіб «RENAULT CLIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області, - передати власнику ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1