ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м.Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир кримінальне провадження № 0000283 від 26.03.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, місце реєстрації

АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання

АДРЕСА_2 , громадянки України,

освіта вища, заміжньої, працюючої маркетологом в ФОП ОСОБА_6 ,

не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України,-

в с т а н о в и в:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено військовий стан на всій території України з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався, востаннє 16.04.2025 строком на 90 діб.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ) передбачено, що окрім іншого у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до Указу Президента №255/2023 від 01.05.2023 продовжено загальну мобілізацію на 90 діб.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, в Україні діє особливий період.

А тому, у зв`язку із введенням воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону України, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила), затверджено порядок і вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

За змістом п. 2-6 Правил категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, також визначено ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед них: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відтак, для перетинання державного кордону в період дії воєнного стану зазначені громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи, якими, зокрема, є свідоцтва про шлюб із особою з інвалідністю І чи II групи.

З врахуванням вищевказаного, у ОСОБА_4 , якій було достовірно відомо, що Указами Президента України введено та неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, будучи в офіційному шлюбі із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий є військовозобов`язаний, виник злочинний умисел, пов`язаний із організацією його незаконного переправлення через державний кордон України.

Після чого, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_8 завідомо підроблені ним довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №730881 від 10.10.2024 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.10.2024, які в сукупності з іншими документами надають право перетнути державний кордон України у період дії правового режиму воєнного стану чоловікам які мають дружин із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, організувала незаконне переправлення через державний кордону України свого чоловіка ОСОБА_7 при цьому керувала його діями, сприяла їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод.

У подальшому, з вищевказаною метою ОСОБА_4 , вирішила перетнути державний кордон України разом з своїм чоловіком ОСОБА_7 , в якості дружини інваліда другої групи, якій потрібен супровід, хоча інвалідність у передбаченому законом порядку їй не встановлювалась, на підставі завідомо підроблених документів на її ім`я, а саме: довідки до акта огляду медико- соціальної експертної комісії 12 ААГ №730881 від 10.10.2024 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.10.2024

Після чого, ОСОБА_4 керуючись умислом на незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, прибула 14.03.2025 о 20 год. 16 хв. спільно із останнім на пункт пропуску «Устилуг - Зосін», що по вул. Левінцова, 60, м. Устилуг, Володимирського району Волинської області на автомобілі марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 .

Надалі, ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії щодо незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, засвідчила працівникам ДПС України достовірність документів - довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №730881 від 10.10.2024 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.10.2024, котрі були надані ОСОБА_8 , що надавало йому законне право перетину державного кордону України, в якості чоловіка, що супроводжує свою дружину інваліда другої групи.

Таким чином, ОСОБА_7 14.03.2025 у період часу з 20:16 год по 21 год. 58 хв. намагався незаконно перетнути державний кордон України, однак був викритий працівниками Державної прикордонної служби України.

Обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе у пред`явленому обвинуваченні винною повністю. Суду показала, що дійсно вирішила перетнути державний кордон України разом з своїм чоловіком ОСОБА_7 , в якості дружини інваліда другої групи, якій потрібен супровід, хоча інвалідність у передбаченому законом порядку їй не встановлювалась, на підставі завідомо підроблених документів на її ім`я. Для цього вона з чоловіком 14.03.2025 у вечірню пору прибула на пункт пропуску «Устилуг - Зосін», та засвідчила працівникам ДПС України достовірність наданих її чоловіком завідомо підроблених документів, що надавало йому законне право перетину державного кордону України, в якості чоловіка, що супроводжує свою дружину інваліда другої групи. Після цього вони були затримані. Щиро кається у вчиненому, просить суворо не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 332 КК України як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усунення перешкод.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Обвинувачена вчинила тяжкий злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає її щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Обвинувачений є не судима, на профілактичних обліках в органах превенції не перебуває, кримінальне правопорушення вчинила вперше, до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Суд враховує також її міцні соціальні зв`язки, а також відсутність негативних характеристик та виключно позитивну характеристику з місця останньої роботи.

Суд вважає, що наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, у сукупності з даними про особу обвинуваченої, не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею тяжкого злочину до такого рівня, який би давав підстави суду перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, та призначити покарання у виді мінімального штрафу, передбаченого законом, у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про що просить сторона захисту. При цьому суд враховує, що особою яку незаконно переправляла через державний кордон України обвинувачена, є військовозобов`язаний чоловік, а сам злочин було вчинено нею в умовах воєнного стану.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченої, суд призначає обвинуваченій мінімальне покарання в межах санкції частини статті, за якою вона притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та недопущення вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази: DVD диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_9