УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року

м. Київ

справа № 761/7319/22

провадження № 51-934 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації усього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 2 ст. 111 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, у формі - надання іноземній державі - російській федерації та представникам спецслужб рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України (ч. 1 ст. 111 КК (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), а також державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, у формі - надання іноземній державі - російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану (ч. 2 ст. 111 КК (в редакції Закону № 2113-IX від 03 березня 2022 року).

Як установив суд, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та при невстановлених досудовим розслідування обставинах познайомився із громадянами російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є користувачем застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_6 , номер телефону прихований та яка здійснює пропаганду «російського світу», виступає проти політики Європейського Союзу, США шляхом здійснення публікації через власні Інтернет канали та блоги на сайтах «Бастион» та «Международное движение НОД за демократию и свободу» і пов`язана із спецслужбами російської федерації та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є користувачем застосунку «Telegram» із ніком « ОСОБА_8 », номером телефону НОМЕР_1 , із відображенням на заставці облікового запису символу «Z» із забарвленням георгіївської стрічки та датою «1945-2022», який пов`язаний із спецслужбами російської федерації.

У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 надавали вказівки ОСОБА_4 збирати та передавати їм інформацію стосовно дислокацій стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури тощо на території України.

Так, на виконання вказівок вказаних осіб, з метою надання останнім допомоги в проведені підривної діяльності проти України, ОСОБА_4 здійснював сбір та подальшу передачу інформації щодо стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури тощо на території України шляхом використання власного ноутбуку «HP» модель «g6-2349sr» серійний номер 5CD3292Z4W, на якому встановлений застосунок для обміну повідомленнями та дзвінками «Telegram» із обліковим записом зареєстрованим на номер телефону « НОМЕР_2 ».

Так, 26 лютого 2022 року о 10 год 36 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо знищення документації працівниками Міністерства оборони України та фото підтвердження вказаного факту користувачу застосунку «Telegram» з ніком « ОСОБА_9 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28 лютого 2022 року о 19 год 36 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_4 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування Міністерства оборони України, ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», що входить до концерну «Укроборонпром», госпіталю МВС України, Штабу Сухопутних військ ЗС України, Окремого президентського полку ім. Гетьмана Богдана Хмельницького (в/ч НОМЕР_3 ) користувачу застосунку «Telegram» з ніком « ОСОБА_9 .

Далі, 02 березня 2022 року у період часу з 14 год 48 хв до 14 год 55 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_4 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України користувачу застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_6 .

Крім того, 02 березня 2022 року у період часу з 14 год 47 хв до 14 год 55 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_4 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України користувачу застосунку «Telegram» із ніком « ОСОБА_8 ».

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України передача вказаної інформації іноземній державі - російській федерації та її представникам може призвести до негативних наслідків, задати шкоду обороноздатності та державній безпеці України.

04 березня 2022 року у період часу з 20 год 14 хв до 20 год 29 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , використовуючи власний ноутбук здійснив передачу інформації щодо розташування Інституту ядерних досліджень НАН України користувачу застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_6 .

Крім того, 16 березня 2022 року у період часу з 06 год 36 хв до 08 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_4 , використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung із IMEI1 НОМЕР_5 та IMEI2 НОМЕР_6 , на який встановлений застосунок для обміну повідомленнями та дзвінками «Viber», здійснив передачу інформації щодо місця розташування ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», що входить до концерну «Укроборонпром», та інформації щодо його обстрілу користувачу застосунку «Viber» із ніком « ОСОБА_10 », який являється громадянином рф ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час проживає на тимчасово окупованій території АР Крим в м. Севастополі та причетний до розвідувально-підривної діяльності спецслужб російської федерації.

Згідно відповіді Служби зовнішньої розвідки України передача іноземній стороні інформації щодо місць дислокації військових, наукових та технологічних об`єктів може бути використано рф для нанесення ракетних ударів. Суттєві негативні наслідки передачі вказаної інформації пов`язуються насамперед із ризиком знищення чи руйнування Київського заводу автоматики (завод ім. Петровського, концерн «Укроборонпром»), який віднесено до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Згідно відповіді Департаменту контррозвідки СБ України інформація щодо місць дислокації стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури, зокрема Міністерства оборони України, Київського заводу автоматики (завод імені Петровського, що входить до концерну «Укроборонпром»), госпіталю МВС України, Інституту ядерних досліджень НАН України, військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України, місць розташування ядерних відходів на території України та інших об`єктів, а також щодо підрозділів та особового складу ЗС України та мешканців Київського регіону становить розвідувальний інтерес для спецслужб рф та може бути використана країною-агресором для нанесення шкоди державній безпеці та обороноздатності України, життю і здоров`ю громадян.

20 березня 2022 року протиправна діяльність вчинена громадянином України ОСОБА_4 була припинена.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та посилаючись на положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 413 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або скасувати їх та закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги засуджений вказує, що він жодних злочинів не вчиняв, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК. Крім того, засуджений звертає увагу на те, що він погодися на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки йому обіцяли, що у випадку визнання ним вини, його буде переміщено на територію росії, однак ця обіцянка не була виконана.

Мотиви Суду

Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Приписами ст. 438 КПК встановлено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів, передбачених частинами 1, 2 ст. 111 КК. Місцевим судом справа розглянута в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з вироку місцевого суду, опублікованого на веб-сайті Єдиного реєстру судових рішень у судовому засіданні місцевого суду були присутні як засуджений ОСОБА_4 , так і його захисник ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року) та ч. 2 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2113-IX від 03.03.2022 року), вину визнав повністю та щиро розкаявся. Повідомив, що все відбулося так як написано в обвинувальному акті. Зазначив, що він вступав в переписку з особою на ім`я ОСОБА_13 . Переписка приблизно почалась в січні 2022 року. Вказав, що він відправляв повідомлення з місцезнаходженням стратегічно важливих об`єктів України громадянам російської федерації. Зазначив, що він спілкувався з вказаними в обвинувальному акті особами про місцезнаходження військової частини в Гостомелі, але після того як її захопили. Повідомив, що переписувався і з іншими особами з росії. Також ОСОБА_4 зазначив, що з особою на ім`я ОСОБА_14 переписувався приблизно рік. Повідомляв громадянам російської федерації про події, що відбувалися біля Міністерства оборони. Зазначив, що, на його думку, відкритого конфлікту з сусідами не було. Також вказав, що він хворий та що кається щиросердечно.

З огляду на те, що обставини часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальними правопорушеннями, ніким не оспорювались, суд, у зв`язку із відсутністю сумнівів у правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження та добровільності їх позицій, визнав недоцільним дослідження доказів у даному кримінальному провадженні та його розгляд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

При цьому, місцевий суд з`ясував можливість такого порядку розгляду справи та позицію ОСОБА_4 , який погодився, що не заперечується засудженим й у касаційній скарзі. Разом із тим, засуджений не зазначає будь-яких істотних порушень допущених місцевим судом у ході розгляду його справи та не наводить будь-яких фактичних даних, що його позиція в суді першої інстанції не була добровільною.

Таким чином, місцевий суд, розглянувши провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, допитавши ОСОБА_4 , який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, дійшов висновку про винуватість останнього у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень і призначив йому відповідне покарання.

Колегія суддів зауважує, що сторона захисту, не оспорюючи фактичних обставин кримінальних правопорушень, встановлених судом та викладених у вироку, доведеність винуватості та правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 , в апеляційному порядку оскаржила вирок суду лише з підстави невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок, зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом із тим, дослідивши матеріали провадження, в межах апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК, суд вказав, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_4 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, як про це порушується питання в апеляційній скарзі він не вбачає, при цьому, належним чином умотивував своє рішення.

Таким чином, вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкціями частин 1 та 2 ст. 111 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У касаційній скарзі відсутнє обґрунтування підстав передбачених ст. 438 КПК, з урахуванням положень статей 412-414 КПК, з посиланням на конкретні обставини справи та порядок її розгляду судами, а самі по собі твердження засудженого на стадії касаційного розгляду про те, що він жодних злочинів не вчиняв, в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 111 КК, а його згода на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, обумовлена тим, що йому обіцяли перемістити на територію росії, не свідчить про допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм матеріального чи процесуального права, які були б підставами для скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суду першої інстанції або закриття кримінального провадження, як про це просить засуджений у касаційній скарзі.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3