ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/821/25 Справа № 204/3663/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000400 від 12 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 255, частиною 4 статті 28 частиною 5 статті 191, частиною 4 статті 28 частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 підозрюваної ОСОБА_7

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 на 60 днів, до 01 червня 2025 року без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушення, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК). Підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Слідчий суддя, врахував особу підозрюваної, наявність ризиків та тяжкість кримінальних правопорушень, покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою та дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти встановленим ризикам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, а у разі неможливості, то встановити мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на необґрунтованість підозри, у клопотанні належним чином не доведені кваліфікуючи ознаки інкримінованих кримінальних правопорушень, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази участі ОСОБА_7 у злочинній організації та участі в злочинній діяльності. Протоколи за результатами НСРД не містять розмов підозрюваної, які б свідчили про її злочинну діяльність, а стосується тільки господарської діяльності. Вказує, що заявлені ризики стороною обвинувачення не доведені. Підозрювана є особою молодого віку, раніше не судима, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, одружена та має двох неповнолітніх дітей, постійне місце роботи в ТОВ «Енжел транс компані», де отримує стабільний дохід та характеризується позитивно, має постійне зареєстроване місце проживання, де також характеризується позитивно. На думку захисту, до підозрюваної можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисники та підозрювана ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про застосування тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 194 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке застосування можливе.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не виконані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами клопотання.

Щодо вмотивованості судового рішення про тримання підозрюваної під вартою.

Апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370 КПК щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, а висновки слідчого судді про необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою та неможливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються доказами, долученими до клопотання слідчого.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

В апеляційній скарзі захисник посилається як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема на невідповідність оскарженої ухвали вказаним вимогам процесуального закону щодо його умотивованості і такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, що в даному випадку є однією з підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 03.04.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК.

Згідно з клопотанням слідчого обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, як необхідна обставина для застосування запобіжного заходу була предметом судового контролю під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, підтверджується документами, долученими до клопотання, а саме: аудіо, відеоконтроль особи відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у офісних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: аудіо, відеоконтроль місця біля офісних приміщень за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

За твердженням слідчого, у ході проведення НСРД встановлено, що вищевказані приміщення використовуються учасниками злочинної організації, як постійне місце роботи протягом усього періоду документування злочинної діяльності фігурантів кримінального правопорушення. Також проведеними НСРД підтверджується здійснення ОСОБА_10 загального керівництва злочинним об`єднанням, здійснення підбору співучасників шляхом призначення на підконтрольних приватних підприємствах довірених осіб, безпосереднє надання ОСОБА_10 вказівок ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , щодо укладення договорів з утримання кладовищ, надання послуг із забезпечення міжміських транспортних перевезень тіл загиблих (померлих) військовослужбовців, послуг з поточних ремонтів об`єктів благоустрою. Також у ході проведення НСРД підтверджується, що ОСОБА_18 забезпечила перемогу підконтрольного ОСОБА_10 ТОВ "Тайм Крістал", шляхом внесення дискримінаційних умов до технічного завдання до тендерної документації за процедурою закупівлі; відповідальна за формування завищеної вартості предмету закупівлі, під виглядом витребування комерційних пропозицій; умисно не вживала заходів щодо контролю за об`ємами наданих послуг. Протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: зняття інформації з електронних інформаційних систем відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 встановлено, що під контролем організатора ОСОБА_10 , виконавці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників злочинної організації, який полягає у незаконному заволодінні бюджетними коштами, передбаченими на утримання кладовищ, надання послуг із забезпечення міжміських транспортних перевезень тіл загиблих (померлих) військовослужбовців, послуг з поточних ремонтів об`єктів благоустрою. Двома висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи, в ході проведення яких встановлено надлишкове перерахування грошових коштів при наданні послуг з утримання кладовищ на загальну суму 5 403 876, 34 гривні, та завищення транспортної складової за один кілометр міжміських транспортних перевезень тіл загиблих (померлих) військовослужбовців. Загальна сума майнової шкоди становить 969 004, 50 гривні. Двома висновками експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, в ході проведення яких встановлено завищення вартості на будівельні матеріали. Загальна сума майнової шкоди становить 444 169, 67 гривень. Іншими доказами у своїй сукупності.

Перевіривши матеріали, долучені до клопотання слідчого, видно, що наразі відсутні фактичні дані, які підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК за ознаками участі у злочинній організації. Матеріалами НСРД, які проводились з 2023 року, не підтверджуються обставини створення та участь в злочинній організації, тому відповідні доводи клопотання слідчого про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК, є передчасними.

Кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Матеріали НСРД, долучені до клопотання слідчого, не підтверджують, що діяльність ОСОБА_7 свідчить про участь в злочинній організації за обставин, викладених в повідомленні про підозру та клопотанні слідчого.

Склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 191 КК, є матеріальним і становить кримінально-каране діяння у випадку заподіянню шкоди в особливо великих розмірах. Водночас для підтвердження обставини заподіяння такої шкоди за епізодом перевезень тіл загиблих військовослужбовців, сторона обвинувачення посилається тільки на вартісний показник послуг за ціною, зазначеною у листі ФОП ОСОБА_19 .

Стосовно інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 КК, за епізодом підроблення актів надання послуг щодо перевезення тіл загиблих військовослужбовців, які, за твердженням обвинувачення, підготували ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , то до клопотання слідчого не долучені копії самих актів та, як вже було зазначено вище, доказів, які б підтверджували, що такі ціни були завищенні, у зв`язку з цим вказані твердження слідчого у клопотанні також є передчасними.

Разом з тим, до клопотання слідчого долучені докази, які підтверджують обставини невиконання робіт з утримання кладовищ та надання послуг з вивезення сміття і відповідно ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК, які підлягають подальшому розслідуванню та перевірці.

Отже, надаючи оцінку долученим до клопотання слідчого доказам, апеляційний суд звертає увагу, що з наданих матеріалів вбачаються певні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК, що частково прослідковується зафіксованим спілкуванням фігурантів під час здійснення НСРД, а також протоколами огляду кладовищ, на яких зафіксовано відсутність фактів їх прибирання і такі обставини підлягають подальшій перевірці та розслідуванню.

В даному провадженні пред`явлена ОСОБА_7 підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність останньої до ймовірного вчинення інкримінованого злочину за ст. 28 - ст. 191 КК є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу, однак не у вигляді тримання під вартою, що слідує з наступного.

Щодо доведеності ризиків та неможливості їх запобігання, шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

Згідно з оскарженою ухвалою, слідчий суддя вважав доведеним усі п`ять ризиків, які слідчий зазначив в клопотанні, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання слідчого. Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є недоцільним, оскільки не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК

З такими висновками слідчого судді апеляційний суд не може повністю погодитись та вважає їх необґрунтованими тими матеріалами, які сторона обвинувачення надала суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд апеляційної інстанції вважає їх частково обґрунтованими.

Апеляційний суд також звертає увагу, що досудове розслідування за ст. 191 КК здійснюється з 2023 року, епізоди, інкриміновані підозрюваній за цією статтею, вчиненні в складі злочинної організації, яка, за твердженням сторони обвинувачення, створена не пізніше січня 2023 року, однак відомості до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК, внесені в ЄРДР тільки 01.04.2025 безпосередньо перед повідомленням ОСОБА_7 про підозру та зверненням до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, фабула якої є ідентична з фабулою за ст. 191 КК.

Внесення до ЄРДР відомостей за ст. 255 КПК стало процесуальною підставою для затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Апеляційний суд зауважує, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, в тому числі і участь в злочинній організації, починаються не пізніше січня 2023 року, а затримана в порядку ст. 208 КПК вона була тільки 03 квітня 2025 року, при цьому до клопотання слідчого не долучені будь-які відомості, що були обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

В протоколі затримання ОСОБА_7 також не конкретизовані підстави для її затримання в порядку ст. 208 КПК, а саме які ж існували обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності і чим вони підтверджуються. Не долучено таких доказів і до клопотання слідчого, у зв`язку з чим, затримання підозрюваної відбулося не на підставі закону.

Європейський суд з прав людини у рішенні Корбан проти України, заява № 26744/16, рішення від 04.07.2019, Суд встановив, що у працівників органу досудового розслідування не було законних підстав затримувати заявника в порядку ст. 208 КПК (без ухвали слідчого судді), так як події, у зв`язку з якими він був затриманий 31 жовтня 2015 р. мали місце понад рік тому, а отже це не може вважатись затриманням «безпосередньо після вчинення злочину».

Затримання ж 3 листопада 2016 по суті відбувалось за тими ж обвинуваченнями, що і перше затримання. Формально було додано лише обвинувачення щодо перешкоджання роботі виборчої комісії, про що однак правоохоронцям було відомо і на момент першого затримання. Суд констатував, що в даному випадку «національні органи діяли недобросовісно, шукаючи привід для забезпечення тривалого тримання заявника під вартою та обходу дії судового наказу про його звільнення з під варти» (п. 150 рішення).

Судом також встановлено, що тримання заявника під вартою (2 місяці і 22 дні) та під цілодобовим домашнім арештом (4,5 місяці) здійснювалось без «відповідних та достатніх підстав» для цього, а рішення про застосування до заявника запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту ґрунтувались на формальних та абстрактних підставах.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризику у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно підозрюваної існує обґрунтована підозра причетності до корупційного кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК є особливо тяжким злочином (ч. 5 ст. 191 КК), за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що саме по собі може спонукати підозрювану до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Разом з тим, апеляційний суд вважає недоведеними ризики, передбачені п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тобто, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, епізоди злочинної діяльності, які інкримінуються ОСОБА_7 та їх розслідування здійснюється з 2023 року, вся тендерна документація, договори, акти виконаних робіт, платіжні доручення тощо, за змістом клопотання слідчого вже мають бути в розпорядженні органу досудового розслідування, частина з цих документів долучена до клопотання, тому твердження слідчого про можливість знищення якихось документів та речей, які мають значення для досудового розслідування, є необґрунтованим.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, одружена та має двох неповнолітніх дітей, постійне місце роботи та стабільний дохід, постійне зареєстроване місце проживання, характеризується позитивно.

З огляду на вищевикладене, ризики вчинення нового кримінального правопорушення та перешкоджання кримінального провадженню іншим чином, прокурором не доведений, а ризик переховування існує, проте ймовірність його настання є незначною і для запобігання йому буде достатнім застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує міцність соціальних зв`язків підозрюваної, наявність неповнолітніх дітей та постійного місця проживання, відомості про особу підозрюваної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків у виді переховування від правосуддя та незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, буде достатньо застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку підозрюваної, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У зазначеному вище рішенні Конституційного Суду України акцентовано увагу на тому, що серед наведених видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини та виснує, що для запобігання встановленим ризикам і для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної буде достатнім застосувати до неї запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді та не отримали належної правової оцінки, що потягло необґрунтованість його висновку про необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Питання неможливості застосування у даній справі іншого, альтернативного запобіжного заходу належним чином не розглянуто слідчим суддею та не наведено переконливих мотивів, чому у даному випадку неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою. При обранні виду запобіжного заходу слідчий суддя обмежився посиланням на п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК та загальним формулюванням, що запобігти ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим відповідні доводи захисників є обґрунтованими.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КПК, інших рішень ЄСПЛ, проте вони не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на які захисники акцентували увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Керуючись статті 132, 176, 177, 181, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної за частиною 2 статті 255, частиною 4 статті 28 частиною 5 статті 191, частиною 4 статті 28 частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 , погоджене прокурором ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 .

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 01 червня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки строком до 01 червня 2025 року, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;

- в період часу з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності прямувати до укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- утримуватися від спілкування зі свідками та представниками потерпілого у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

Звільнити підозрювану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4