УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

підозрюваного - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від участі у розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України (справа №761/29437/25, провадження №1-кс/761/19470/2025), -

В С Т А Н О В И В:

У провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 від участі у розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

Свою заяву підозрюваний ОСОБА_3 мотивував тим, що під час розгляду клопотання про продовження відносно нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він був поміщений до скляного боксу в залі судових засідань, що свідчить про порушення його прав слідчим суддею ОСОБА_6 .

Вищевикладене, на думку підозрюваного, викликає сумніви у неупередженості слідчого судді та є підставою для задоволення заяви про відвід.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 підтримав та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку підозрюваного та просив задовольнити заяву про відвід слідчого судді.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зауважив, що заява про відвід слідчого судді ОСОБА_6 є необґрунтованою, тож задоволенню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників, суд дійшов наступного висновку.

Так, статтями 75 та 76 КПК України встановлено вичерпний перелік обставин, які виключають можливість участі судді у кримінальному провадженні, зокрема:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень Верховним Судом України або за нововиявленими обставинами.

Так, поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 9 КПК України є обов`язковою для застосування під час здійснення кримінального провадження, при наданні оцінки безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справах «Гаусшильдт проти Данії» та «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо нього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, його прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду з прав людини підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року).

Однак, у заяві підозрюваного ОСОБА_3 про відвід відсутні об`єктивні докази фактичної наявності упередженості судді ОСОБА_6 при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

У свою чергу, наведену підозрюваним ОСОБА_3 підставу не можна визнати такою, що виключає можливість участі слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді зазначеного клопотання, оскільки вона не містять ознак жодної з обставин, передбачених статтями 75 та 76 КПК України.

Враховуючи викладене, суд проходить до висновку, що заява підозрюваного ОСОБА_3 побудована на припущеннях та зводиться виключно до його власних міркувань, оскільки ним не доведено жодної належної підстави, яка б могла вказувати на певну зацікавленість чи упередженість слідчого судді ОСОБА_6 під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

Таким чином, враховуючи те, що у судовому засіданні не були встановлені обставини, які б виключали можливість участі слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді вказаного вище клопотання чи свідчили б про його особисту заінтересованість або викликали обґрунтовані сумніви у його неупередженості, суд за необхідне відмовити у задоволенні заяви підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75-81, 309 КПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від участі у розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України (справа №761/29437/25, провадження №1-кс/761/19470/2025) - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1