ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1842/25 (1-кс/619/329/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/523/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

підозрюваний ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2025року відносно ОСОБА_7 -підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено Клопотання слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шаповалівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 01 червня 2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.04.2025 року з 16 год 40 хв.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) визначено до 01 червня 2025 року (включно).

Визначено ОСОБА_7 суму застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже наявні обгрунтовані підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у тому, що маючи умисел на незаконне поводження з вибуховими пристроями, без наданого законом дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України №622 від 21.08.1998, положень про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а саме на придбання, зберігання та збут, в невстановлений в ході досудового розслідування час та в невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов тим самим придбав корпус ручної осколкової гранати Ф-1; корпус ручної осколкової гранати РГН; підривач УДЗ до ручних гранат РГО, РГН; два 30-мм постріли з осколково-фугасно-запальними (ОФЗ) снарядами; боєприпаси, калібру 7,62х39 АК в кількості 26 одиниць, які у подальшому переніс та зберігав на території свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх подальшого збуту до 25.03.2025.

25.03.2025 в період часу з 12 год. 10 хв. до 12 год. 30 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження зі зброєю без передбаченого законом дозволу, зокрема, на незаконне зберігання та збут, діючи з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки збув ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , корпус ручної осколкової гранати Ф-1; корпус ручної осколкової гранати РГН; підривач УДЗ до ручних гранат РГО, РГН; два 30-мм постріли з осколково-фугасно-запальними (ОФЗ) снарядами; боєприпаси, калібру 7,62х39 АК в кількості 26 одиниць, за наступних обставин.

Так, 25.03.2025 в період часу з 12 год. 10 хв. до 12 год. 30 хв. ОСОБА_7 за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 зустрівся з останнім поблизу під`їзду житлового будинку за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_10 чекати його у машині та через декілька хвилин ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 полімерний пакет чорного кольору, в якому знаходились корпус ручної осколкової гранати Ф-1; корпус ручної осколкової гранати РГН; підривач УДЗ до ручних гранат РГО, РГН; два 30-мм постріли з осколково-фугасно-запальними (ОФЗ) снарядами; боєприпаси, калібру 7,62х39 АК в кількості 26 одиниць.

В свою чергу, ОСОБА_10 , в якості оплати за отримані бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень, якими останній розпорядився на власний розсуд.

25.03.2025 у період часу з 12 год. 38 хв. до 13 год. 05 хв. поблизу буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 добровільно видав працівникам поліції два предмети зовні схожих на артилерійські постріли ОФЗТ 30 мм з маркуваннями: 1. «156-84 А-670 М.ЫЦ підривач: 84 ЕЕ; задня поверхня 12-85»; 2. «156-84 А-670 М.ЫЦ підривач: 84 РК; задня 12-85», які відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 28.03.2025 є двома 30-мм пострілами з осколково-фугасно-запальними снарядами та відносяться до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення, військового призначення; предмет зовні схожий на підривач до ручних осколкових гранат типу УДЗ з маркуванням: «УДЗС 55-89», який відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 28.03.2025 є підривачем УДЗ до ручних гранат РГО, РГН та відноситься до категорії вибухових пристроїв, до категорії бойових припасів не відноситься; предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати типу «РГН» з маркуванням на задній частині «РГН254-2-07», який відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 28.03.2025 є корпусом ручної осколкової гранати РГН, промислового способу виготовлення, який в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься та є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини; предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати типу «Ф-1» з маркуванням «20», який відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 28.03.2025 є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, промислового способу виготовлення, який в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься та є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини; предмети зовні схожі на набої, невідомого калібру в загальній кількості 26 одиниць, які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи від 31.03.2025 є боєприпасами, проміжними патронами, калібру 7,62х39 АК, призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети).

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, реалізуючи свій корисливий умисел, спрямований на незаконний збут предметів зовні схожих на бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої, діючи повторно запропонував ОСОБА_10 придбати у нього два предмети зовні схожих на корпуси ручних гранат з підривачами; два предмети зовні схожих на корпуси ручних гранат без підривачів; згорток перемотаний клейкою стрічкою синього кольору в середині якого знаходяться предмети зовні схожі на набої у невідомій кількості.

Діючи під контролем правоохоронних органів, ОСОБА_10 з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_7 у ході проведення оперативної закупки, 03.04.2025 у період часу з 15 год. 52 хв. до 16 год. 24 хв. з метою придбання предметів зовні схожих на бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої у ОСОБА_7 , прибув до вказаного останнім місця, а саме до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходячись за вищевказаною адресою, біля під`їзду ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_10 , після чого, останній передав ОСОБА_10 полімерний пакет чорного кольору, в якому знаходились два предмети зовні схожих на корпуси ручних гранат з підривачами; два предмети зовні схожих на корпуси ручних гранат без підривачів; згорток перемотаний клейкою стрічкою синього кольору в середині якого знаходяться предмети зовні схожі на набої у невідомій кількості.

За придбання зазначених предметів ОСОБА_10 передав у руки ОСОБА_7 заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у сумі 5 000 грн., після чого добровільно видав придбані предмети співробітникам правоохоронних органів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 продовжив свою злочинну діяльність, спрямовану на збут бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у зв`язку з чим 03.04.2025 затриманий працівниками поліції в порядку ст.208 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під варто відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що підзахисний ОСОБА_7 , як вказано, має дружину, зареєстрований та має місце проживання: АДРЕСА_1 .

Міра покарання, яка загрожує підзахисному може бути не пов`язана з позбавленням його волі, оскільки він провину свою визнає, щиросердно каїться у скоєному. Співпрацює зі слідством, за протоколом допиту надав пояснення, не змінює їх у подальшому.

Вважає ці підстави- об`єктивними та такими, що заслуговують на увагу.

Прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі прокурор також не наполягав.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, підозрюваного які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства. довольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, яке підтверджене зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами, що є наявними в матеріалах справи.

Також, слідчий суддя вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду; можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим у клопотанні та судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі об`єктивно враховані відомості про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, згідно підозри, тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду.

Обґрунтованість підозри підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст.5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, погоджується і апеляційний суд.

При цьому, відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, враховуючи ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважав можливим визначити заставу в розмірі, визначеному ч.5 ст.182 КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 60560 гривень та вважав її достатньою для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо визначення розміру застави та вважає, що 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є пропорційним, виходячи з ризиків, які доведені слідчим та прокурором, та встановлені нормами п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 як підозрюваним, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави надмірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дергачівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 ,-залишити без змін.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Головуючий:

Судді: