Справа № 521/9286/25
Номер провадження:1-в/521/922/25
УХВАЛА

20 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання відносно засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Арцизького району Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Арцизького районного суду Одеської області від 15.09.2021 року за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» надійшло клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Арцизького районного суду Одеської області від 15.09.2021 року за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України.

Із клопотання, вбачається, що ОСОБА_7 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» прибув 13.03.2024 року з Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

За весь період перебування в установі виконання покарань, відповідно до основних вимог ст. 102 КВК України, мав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання, відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України визнається таким, що не має стягнень. До засудженого застосовувалися заходи заохочення у відповідності з порядком, встановленим ст. 131 КВК України.

24.01.2025 року комісією установи був переведений до дільниці соціальної реабілітації, як такий, що стає на шлях виправлення.

Чесно та повно виконує свої трудові обов`язки, прагне до покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, дбайливо ставиться до майна колонії і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, суворо дотримується правил техніки безпеки і безпеки праці, залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, залучається до суспільно корисної праці за загальним правилом (ст. 118 КВК України). Приймає участь у проведенні соціально-виховних заходів, що створює у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Дотримується санітарно-гігієнічних норм. Заборгованості за виконавчими листами немає. Сумлінною поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини покарання та довів своє виправлення, установа покарання просить розглянути клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_7 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала за можливе клопотання задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на час подання клопотання дійсно відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, відбуваючи покарання за тяжкий злочин, що є однією з формальних підстав для умовно дострокового звільнення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п.

Також елементами сумлінного ставлення до праці є: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Разом із цим, суд приймає до уваги той факт, що засуджений ОСОБА_7 мав більше стягнень ніж заохочень, а саме чотири заохочення та вісім стягнень за порушення режиму тримання, та лише через деякий час почав змінювати свою поведінку. Вказане свідчить про те, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання за вчинення злочину перестає бути доцільним, з урахуванням того, що останній раніше неодноразово судимий.

Суд вважає, що виправлення засудженій особі слід робити не лише за період, який безпосередньо передує моменту, коли строк покарання добігає кінця, після чого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні впродовж значної частини цього строку.

Таким чином, вказані обставини у їх сукупності, дають суду підстави вважати, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення та його звільнення умовно достроково на час розгляду клопотання не буде відповідати меті та засадам покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України, у зв`язку з чим суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_7 , відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня оголошення ухвали, для особи, яка перебуває під вартою, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_8