Провадження № 11-кп/824/3845/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001408обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мари Республіки Туркменістан, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, 2015 року народження (зі слів), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів), раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року, та даним вироком, у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили та звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень - ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею,за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 не пізніше 01 жовтня 2024 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, до часу фактичного виявлення працівниками поліції, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, порушуючи вимоги Закону України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичного засобу, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

В подальшому, ОСОБА_7 придбаний ним таким чином наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), що знаходився в частині блістеру, всередині якого були дві таблетки круглої форми білого кольору, помістив до правої кишені штанів, та почав незаконно зберігати при собі, для власного вживання без мети збуту.

Так, 01 жовтня 2024 року, приблизно о 17 години 55 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, буд. 5, працівниками поліції було зупинено ОСОБА_7 , який повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

В подальшому, 01 жовтня 2024 року, в період часу з 18 годин 21 хвилин до 18 години 28 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, буд. 5, співробітниками поліції проведено обшук затриманої особи, в ході якого ОСОБА_7 дістав з правої кишені штанів частину блістеру, всередині якого були дві таблетки круглої форми білого кольору - наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

Згідно висновку експерта CE-19/111-24/56968-НЗПРАП від 31 жовтня 2024 року: у наданих на дослідження двох таблетках круглої форми білого кольору виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,044 г.

Метадон (фенадон), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичного засобу Метадон (фенадон), у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 0,02 г.

Не погоджуючись з вказаним вироком,захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасуватита призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що обвинувачений не мав можливості отримати належну правову допомогу, в матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення матеріального становища обвинуваченого та чи потребує він надання правової допомоги за рахунок держави, у зв`язку з чим обвинуваченому не було роз`яснено при розгляді і винесені вироку право на добровільне лікування та звільнення від відповідальності.

Разом з тим, згідно матеріалів справи вбачається, що обвинувачений не усвідомлював за які дії його судять і на підставі яких звинувачень.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок експерта, де експерт досліджував полімерний пакет з об`єктами дослідження, в якому зазначено, що клапан пакету заклеєний клейкою стрічкою червоного кольору, на яку нанесено індивідуальний норм CRI1269096, однак в матеріалах справи відсутній протокол вилучення у обвинуваченого вказаних речовин, неможливо дослідити чи співпадає номер клейкої стрічки, який використовувався під час вилучення об`єктів дослідження.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Поважні причини неприбуття визначені законодавцем у ст. 138 КПК України.

Обвинувачений та захисник в судове засідання не прибули, повідомлялись про час і місце розгляду провадження, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходидили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином.

Як вбачається, з журналу судового засідання від 28.02.2025 року, під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, підтвердив обставини його вчинення та не заперечував проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, суд першої інстанції переконався у правильності розуміння ОСОБА_7 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти викладених в обвинувальному акті обставин, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 були роз`яснені умови та наслідки, розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Не вбачає колегія суддів і порушення права на захист обвинуваченого під час розгляду справи, оскільки як слідує з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним про свої права та обов`язки будь-яких клопотань щодо призначення йому захисника не заявляв. Окрім того, ОСОБА_7 не перебував під вартою, отже, і мав можливість самостійно залучити захисника. При цьому, посилання захисника на те, що обвинувачений не усвідомлював пред`явленого обвинувачення, а тому йому мав бути призначений захисник є непереконливими, зважаючи на наступне. Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС, викладеного у постанові від 22 квітня 2019 року (справа № 213/1425/17) у кримінальних провадженнях щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів проти здоров`я населення, самі собою факти перебування вказаних осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.

Натомість, у цьому кримінальному провадженні не міститься даних, які би слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_7 повною мірою реалізувати свої права. Згідно із довідкою «Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» ОСОБА_7 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав повністю свою провину, дав конкретні та логічні показання щодо пред`явленого йому обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру інкримінованих йому діянь та правових наслідків їх вчинення, не заперечував щодо здійснення провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає порушень права на захист обвинуваченого, про які вказує в апеляційній скарзі захисник.

Щодо доводів захисника про те, що обвинуваченому не роз`яснили право на звільнення від відповідальності, то колегія суддів зауважує, що згідно із ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_7 страждає на наркоманію та потребує лікування від такого захворювання. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, про що зазначив і суд першої інстанції обираючи обвинуваченому вид та міру покарання.

З приводу інших доводів апеляційної скарги, то з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України вони не є предметом розгляду в даному випадку.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя