1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3251/25 1-кс/335/2046/2025
13 червня 2025 року м. Запоріжжя
Невстановлені особи упродовж 2023-2024 років на території м. Запоріжжя та Запорізької області здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут і транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів.
Крім цього, невстановлені особи упродовж 2023-2024 років на території
м. Запоріжжя та Запорізької області здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут і транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку.
На виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України працівниками УСР в Запорізькій області ДСР НП України встановлено, що до вчинення зазначеного злочину причетний: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час документування злочинної діяльності встановлено, що ОСОБА_8 здійснює незаконне придбання з метою збуту у невстановлений органом досудового розслідування спосіб, зберігання з цією метою, а також збут і транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів.
Також в ході досудового розслідування встановлено, що останній здійснює роздрібну торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного податку. Для вчинення злочинів на території м. Запоріжжя останній обладнав місця зберігання та можливого виготовлення тютюнових виробів без марок акцизного податку з метою збуту, які розташовані у різних районах м. Запоріжжя, а саме на територіях різних підприємств, на територіях обслуговуючих гаражних кооперативах та паркувальних майданчиках.
Вказані вилучені речі мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки вказані грошові кошти набуті кримінально противоправним шляхом, телефон є засобом вчинення кримінального правопорушення, а також у ньому може зберігатись інформація, що має відношення до обставин кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту на вказане майно є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження у зв`язку з наявністю підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити, зазначивши, що мета накладення арешту є збереження речових доказів.
У судовому засіданні представник власника майна проти клопотання слідчого заперечував повністю, зазначив, що слідчий під час проведення 05.06.2025 обшуку вийшов за межі наданого ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя дозволу на проведення слідчої дії, а також порушив вимоги КПК під час проведення обшуку. Так ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку виключно для відшукання та вилучення грошових коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, а також засобів зв`язку, що мають відношення до обставин кримінального правопорушення. Проте, звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, в клопотанні сторони обвинувачення не міститься відомостей щодо того, що грошові кошти, що вилучено у ОСОБА_6 - є грошима, отриманими злочинним шляхом. Більш того, безпосередньо під час обшуку слідчому повідомлялось, що грошові кошти у доларах США, які слідчий планує вилучити - це кошти від продажу земельної ділянки, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, який надавався слідчому в ході обшуку, проте ця обставина була проігнорована. Крім того, грошові кошти у гривні належать ОСОБА_8 , які зберіглись від продажу будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу, що посвідчений нотаріально. Також зі змісту ухвали не вбачається, що ОСОБА_6 має відношення до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч.1 ст.199 КК України. У зв`язку з зазначеним просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого повністю.
У судовому засіданні власник майна проти клопотання слідчого заперечувала повністю, просила відмовити в його задоволенні.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання, виходячи з такого.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 діючого КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.
Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.171 КПК, зазначив мету відповідно до положень ст.170 КПК, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту - збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, необхідно з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Слідчий суддя вважає, що наведені в клопотанні слідчим доводи про накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку грошові кошти, недостатні для підтвердження наявності підстав, передбачених ст.167 КПК для накладення арешту на майно.
Зокрема, посилаючись у клопотанні, що грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за за адресою: АДРЕСА_1 є речовим доказом та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст.170 КПК, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
В той же час, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, на які просить накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України, або, що вказане майно є об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.
Постанова слідчого у справі про визнання вилучених під час проведення обшуку зокрема грошових коштів речовими доказами на вирішення питання про арешт майна не впливає.

Сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 05.06.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст.98 КПК України.

Крім того, за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вилучені грошові кошти мають до розслідуваного кримінального правопорушення і слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на ці грошові кошти.

Крім того, ОСОБА_6 не є підозрюваною в рамках вищезазначеного кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені 05.06.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 11900 доларів США (купюрами по 100 доларів, 1 купюра номіналом 50 доларів, 2 купюри номіналом по 20 доларів, 2 купюри номіналом по 5 доларів), грошові кошти в сумі 125 500 гривень (купюрами по 500 гривень, 200 гривень, 1 купюра номіналом 1000 гривень).

Щодо накладення арешту на мобільний телефон IPhone 16 PRO MAX, imei: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 слідчий суддя доходить висновку, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на мобільний телефон з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на даній стадії кримінального провадження, сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження, запобігатиме ризикам його знищення, приховування, відчуження, спотворення збереженої на ньому інформації, зокремана вилученому мобільному телефоні може зберігатися інформація, яка містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та має бути перевірено в розумні строки в ході досудового розслідування,у зв`язку з чим в цій частині клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 24.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений 05.06.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон IPhone 16 PRO MAX, imei: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокуророві, власникові майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1