Справа № 287/1222/25
провадження 1-кп/287/408/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

(в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження №0000082 від 20.05.2024 року з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хмелівка Олевського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, непрацюючого, не депутата, осіб на утриманні не має, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , знаючи, що діяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 по здійсненню мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, у соціальних мережах виник посилений попит на поширення інформації про діяльність ІНФОРМАЦІЯ_4, умисно вирішив перешкодити законній діяльності Збройних Сил України під час здійснення ними призову на військову службу в особливий період.

На виконання свого вказаного вище злочинного умислу, не пізніше 15 січня 2024 року, ОСОБА_4 створив власний обліковий запис (акаунт) у мобільному додатку з обміну миттєвими повідомленнями (месенджері) «Viber», з використанням особистого номеру телефону: НОМЕР_1 , та, як єдиний його користувач, мав функціональні можливості публікувати та видаляти у вказаному месенджері публікації, фото, відеоматеріали, ознайомлювався з текстовими та відеоматеріалами, аудіо записами та зображеннями, надісланими іншими користувачами.

У подальшому, не пізніше 15.01.2024 (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, достовірно знаючи, що з 24 лютого 2022 року підрозділами Збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію суверенної держави - України, та усвідомлюючи, що співробітниками - військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4) на законних підставах здійснюється оповіщення громадян, які призиваються на військову службу, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на перешкоджання такій діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4, пристав на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи щодо адміністрування спільноти у месенджері «Viber» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де публічно, тобто необмеженому колу осіб, поширювалася інформація про місця видачі повісток вказаними військовослужбовцями під час проведення ними заходів із мобілізації.

На виконання вищевказаного злочинного умислу, не пізніше ніж з 15.01.2024, ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановлених слідством місцях, зокрема, у м. Олевську Коростенського району Житомирської області та прилеглих населених пунктах, із використанням належного йому мобільного телефону із вставленою сім-карткою, за якою закріплений номер мобільного телефону НОМЕР_1 , за допомогою власного облікового запису почав здійснювати функції адміністратора спільноти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у інтернет-месенджері «Viber».

Як адміністратор спільноти, ОСОБА_4 мав технічні можливості публікувати у ній фото- та відеоматеріали, розміщувати повідомлення про місця проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 мобілізаційних заходів з прив`язкою до місцевості, а також міг коригувати, видаляти повідомлення інших учасників зазначеної спільноти.

У подальшому, у спільноті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» месенджеру «Viber» під адмініструванням ОСОБА_4 , у період з 15.01.2024 по 14.03.2025, її учасниками безперешкодно розміщувались повідомлення з відомостями про місця і час проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 заходів з оповіщення населення, що сприяло ухиленню від виконання своїх обов`язків із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації в особливий період, тими учасниками вказаної спільноти, які мали такі наміри.

Зокрема, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Олевської міської територіальної громади Коростенського району Житомирської області, адміністрував спільноту «ІНФОРМАЦІЯ_2» месенджеру «Viber» у наступні дати: з 15.01.2024 по 18.01.2024, з 02.02.2024 по 04.02.202, з 25.02.2024 по 28.02.2024, з 08.03.2024 по 10.03.2024, з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 28.03.2024 по 03.04.2024, з 06.04.2024 по 09.04.2024, з 12.04.2024 по 15.04.2024, з 30.04.2024 по 03.05.2024, з 06.05.2024 по 09.05.2024, з 11.05.2024 по 15.05.2024,з 25.05.2024 по 29.05.2024, з 31.05.2024 по 03.06.2024, з 08.07.2024 по 10.09.2024, з 13.09.2024 по 15.09.2024, з 18.10.2024 по 20.10.2024, з 01.11.2024 по 03.11.2024, з 29.11.2024 по 01.12.2024, з 14.12.2024 по 15.12.2024, з 30.12.2024 по 05.01.2025, з 07.02.2025 по 09.02.2025, з 07.03.2025 по 09.03.2025.

Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом адміністрування, організував постійне функціонування Viber - спільноти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у якій розміщувалась інформація про місця і час вручення повісток представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уникнення громадянами України призову на військову службу, а також, маючи можливість впливати на наповнення контенту вказаної спільноти, зокрема, і заборонити оприлюднювати інформацію, що перешкоджає законній діяльності ЗСУ в особі співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4, видаляти зі спільноти осіб, які систематично повідомляють таку інформацію, свідомо допускав оприлюднення такої інформації.

Внаслідок вищевказаних умисних дій ОСОБА_4 у спільноті «ІНФОРМАЦІЯ_2» месенджеру «Viber» систематично розміщувались повідомлення з інформацією про час та місце вручення повісток співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання ними службових обов`язків або про їх відсутність у певному місці в межах Коростенського району Житомирської області, що давало можливість особам призовного віку уникати отримання таких повісток у означених місцях, і як наслідок, створювало передумови для ухилення ними від виконання військового обов`язку.

При цьому, незважаючи на те, що інформація, розповсюдження якої перешкоджало законній діяльності ЗСУ, поширювалась іншими учасниками адміністрованої ОСОБА_4 . Viber - спільноти, які не перебували у злочинній змові з останнім, вся діяльність учасників охоплювалась його злочинним умислом. Тобто, ОСОБА_4 чітко знав та усвідомлював, що в адміністрованій ним спільноті «ІНФОРМАЦІЯ_2» месенджеру «Viber» систематично розміщується інформація, яка чинить перешкоди зазначеній законній діяльності ЗСУ.

Крім того, реалізуючи свій вказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 15.01.20254 о 12:09 год., перебуваючи у с. Хмелівка Коростенського району Житомирської області, у невстановленому слідством місці, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з використанням особистого мобільного телефону, з встановленим на ньому мобільним додатком «Viber», а також з доступом до всесвітньої мережі Інтернет, з власного облікового запису у зазначеному месенджері, відправив текстове повідомлення: «На льон заводі стоять, воєнкомат і поліція» у обговорення (чат) спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тим самим поширив серед невизначеного кола осіб інформацію стосовно місця проведення мобілізаційних заходів та оповіщення населення співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 у реальному часі.

Досудовим розслідуванням установлено, що співробітниками- військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 проводилися мобілізаційні заходи та оповіщення населення у м. Олевську Житомирської області, за адресою, яка відповідає поширеному ОСОБА_4 вищевказаному повідомленню у обговоренні (чаті) спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в соціальних мережах через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4, перешкоджає їх законній діяльності, визначеній ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Реєстру.

Таким чином, адмініструючи з використанням власного облікового запису спільноту месенджеру «Viber» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де поширювались повідомлення про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 втрутився в законну діяльність відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4 та створив перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ, що призвело до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Реєстру.

Перешкоджання з боку ОСОБА_4 фактично представляє собою цілеспрямовану діяльність, яка полягає у незаконному втручанні, що створює перешкоди, перепони, для недопущення, припинення відповідної законної діяльності військових формувань, за відсутності ознак державної зради у вигляді підривної діяльності проти України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України.

23 травня 2025 між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 114-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та із покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам при наданні згоди потерпілим на укладення такої угоди.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. Зазначив, що саме обвинувачений був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості, про що надав суду відповідну заяву ОСОБА_4 . Також прокурором було надано відомості, що характеризують особу обвинуваченого, які були судом досліджені та долучені до матеріалів справи. Прокурор висловив думку, що у разі затвердження угоди, з урахуванням особи обвинуваченого, встановлення мінімального іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, буде достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор клопотав про звернення речових доказів (мобільного телефону з сім-карткою) в дохід держави.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що сторона захисту повністю визнає обставини, які зазначені в обвинувальному акті, та вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій. У зв`язку з цим наполягав на затверджені укладеної угоди про визнання винуватості. Також захисник просив встановити ОСОБА_4 мінімальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України, і повернути у власність обвинуваченого речовий доказ (мобільний телефон з сім-карткою).

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просив суд затвердити дану угоду. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин, що викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Просив суд затвердити угоду та призначити узгоджене покарання. Також клопотав про повернення йому вилученого під час досудового розслідування мобільного телефону з сім-карткою.

Після виконання судом вимог частин 4, 6 ст. 474 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид та міру покарання. Указав, що угоду ним укладено добровільно, жодних неправомірних дій щодо нього на досудовому розслідуванні не чинилось. Крім того, обвинувачений клопотав про повернення йому у власність речового доказу (мобільного телефону з сім-карткою).

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України не встановлено.

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

З урахуванням усіх даних в їх сукупності, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає, за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене угодою про визнання винуватості покарання за частиною 1 статті 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 , який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання.

Таким чином, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

Також суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення встановленої ст. 50 КК України мети покарання.

На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.05.2025 між прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.03.2025 року, а саме: на мобільний телефон марки iPhone, ІМЕІ: НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_1 - скасувати.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, після набрання вироком законної сили, а саме: мобільний телефон марки iPhone, ІМЕІ: НОМЕР_2 , з сім-карткою: НОМЕР_1 - конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Суддя: ОСОБА_1