ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5414/24 Номер провадження 11-кп/814/1218/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника установи ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанськ Луганської області, українки, громадянки України, неодноразово судимої, засудженої:

21.04.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі,

про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 до вимог діючого законодавства у відповідності до ч. 2, ч. 3 статті 74 КК України відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до вироку суду ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення крадіжки в сумі 2966,67 грн, яка станом на 2022 рік є більшою 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому вчинене засудженою діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ є кримінально-караним.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджена подала апеляційну скаргу, в якій просить переглянути ухвалу суду, застосувати до неї ч.3 ст. 74 КК України та пом`якшити призначене покарання.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засуджену в підтримку апеляційної скарги, прокурора та представника установи, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Колегією суддів встановлено, що засуджена ОСОБА_8 звернулася до місцевого суду з клопотанням про приведення вироку суду відповідно до вимог ч.2, ч. 3 ст. 74 КК України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Вказаним законом внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджена 21.04.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі за вчинення таємного викрадення мана на суму 2966,67 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2023 році становила - 2684 грн,

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн. станом на 2023 рік, а отже до цього діяння не мають застосуватись положення ст.5 КК України і інкриміновані обвинуваченому дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 ч. 2 ст. 74 КК України та Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024.

Крім цього ч.3 ст. 74 КК України передбачає, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Санкція ч.4 ст. 185 КК України, як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Тобто, засудженій ОСОБА_8 визначено покарання в межах, встановленої санкцією закону, а тому підстав для зниження покарання ОСОБА_8 немає.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої та скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 407, 419КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4