печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катувань, інших видів неналежного поводження з особами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000806 від 10.09.2024 підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 старший слідчий першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катувань, інших видів неналежного поводження з особами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000806 від 10.09.2024 підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000806 від 10.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 371 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

08.04.2025 ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру в участі у злочинній організації, вчинені службовою особою з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 255 КК України; проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене службовою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України; незаконному позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України; перевищенні влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалося насильством, за відсутності ознак катування, у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

У зв`язку з цим, 09.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.06.2025.

Слідчий посилається на те, що підставою продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до тринадцяти років. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчиняти дії з переховування від органів досудового розслідування та суду.

Вказану підставу також підтверджує безконтрольне зі сторони керівництва ГУНП в Київській області переміщення ОСОБА_5 по Київській області та вчинення інкримінованих йому злочинів під час робочого часу.

Окрім того, упродовж тривалого часу роботи ОСОБА_5 в підрозділах поліції, останній опанував методику та тактику ведення оперативно-розшукової діяльності, тобто навички, які останній може використовувати з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, що також ускладнить його успішне виявлення та затримання правоохоронними органами.

Також, незважаючи на наявність у ОСОБА_5 сім`ї, відсутність у власності останнього нерухомого майна, призначеного для проживання, дає слідству підстави стверджувати про низький рівень соціальних зв`язків та відсутність підстав для проживання в одному місці.

В той же час, наявність воєнного стану в Україні, численних програм для українців влаштувати життя за кордоном, а також відсутності власного житла на території України, надає ОСОБА_5 впевненості в успішній організації життя його родини за кордоном у разі переховування ним від органів досудового розслідування та суду шляхом незаконного переміщення через державний кордон України в обхід встановлених пунктів прикордонного пропуску.

Так, ОСОБА_5 розуміючи обсяг доказів його винуватості, у разі обрання йому іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, може використати цю можливість з метою впливу як на потерпілого безпосередньо інкримінованого йому епізоду, зокрема: ОСОБА_7 , так і за вказівками інших учасників злочинної організації на інших свідків та потерпілих у даному кримінальному, завдяки активній громадській позиції яких стало можливим задокументувати вчиненні ОСОБА_8 та іншими учасниками злочинної організації злочини, зокрема: ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , з метою зміни ним раніше наданих показань.

Окрім того, станом на момент звернення із даним клопотанням органом досудового розслідування відпрацьовуються й інші, окрім вже інкримінованих, епізоди злочинів даної злочинної організації, в яких всі необхідні процесуальні дії ще не проведені через їх значний обсяг, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 , пригадуючи кожен з епізодів вчинених злочинів, може вплинути на інших ще не допитаних перспективних свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, що значно ускладнить документування цих епізодів злочинів.

В той же час, ОСОБА_5 , як учасник злочинної організації, у разі обрання йому іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, може використати попередньо сформований авторитет серед учасників злочинної організації, яким вже повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні або іншим, з метою впливу на їх показання, а також для спільної ідентифікації всіх свідків/потерпілих від їх протиправної діяльності та подальшого впливу на їх показання.

Також підозрюваний ОСОБА_5 вчинив дані кримінальні правопорушення у складі злочинної організації кількістю не менше десяти учасників, всіх членів якої органом досудового розслідування до кінця не встановлено, однак наявні обґрунтовані підстави стверджувати про їх наявність та приблизний кількісний склад.

У разі обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній доведе до відому інших учасників організованої групи детальні відомості щодо обставин даного кримінального провадження та обсягу зібраних доказів, про які йому стало відомо, у зв`язку з участю у ньому. Вказаний факт призведе до знищення, наявних у вказаних осіб доказів описаної вище протиправної діяльності (зокрема, фото-, відеофайлів із інформацію щодо можливих потерпілих, ТТН поштових відправлень, в яких пересилалися наркотичні засоби та осіб, їх отримувачів, листування в чатах між окремими учасниками злочинної організації), що значно зашкодить подальшій ідентифікації учасників злочинної групи та доказування їх винуватості.

Окрім того, ОСОБА_5 може використати факт проходження ним служби в поліції в умовах воєнного стану, як привід для маніпуляції, шляхом нібито заступання його в добові наряди, направлення у довгострокові відрядження або переведення до інших місць служби, віддалених від органу досудового розслідування та суду, тим самим безпідставно не прибуваючи за відповідними викликами, або для ухилення від належного повідомлення про відповідні виклики. Це надасть йому змогу безпідставно затягувати досудове розслідування.

Також, слідчий вказує, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, у разі обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, останній буде й надалі систематично вчиняти аналогічні по своїй суті злочини як у складі злочинної організації, тобто на виконання наказів її керівників - ОСОБА_8 та ОСОБА_24 , так і одноособово.

Лише упродовж березня 2025 року очолювана ОСОБА_8 та ОСОБА_24 злочинна організація вчинила щонайменш три епізоди вказаних злочинів, один з яких вже доказано та описано вище.

В ході цього, ОСОБА_5 , проаналізувавши свої прорахунки, встановлені з отриманих ним матеріалів досудового розслідування, може вжити більш ретельних маскувальних або інших заходів з конспірації своєї протиправної діяльності, що значно ускладнить можливість її документування правоохоронними органами.

Таким чином, для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, з огляду на обставини вчинення злочину та майновий стан підозрюваного, сторона обвинувачення вважає найбільш доцільним та ефективним запобіжним заходом є продовження тримання ОСОБА_5 під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 08.07.2025.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики не підтвердженими та формальними, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Також, просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим, захисник зазначила, що в разі того, якщо суд дійде висновку про необхідність у продовженні строку дії тримання під вартою, визначити алтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судомим розглядом встановлено, що 08.04.2025 ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у: участі у злочинній організації, вчинені службовою особою з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 255 КК України; проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене службовою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України; незаконному позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України; перевищенні влади, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалося насильством, за відсутності ознак катування, у складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Підозра, повідомлена ОСОБА_5 , обґрунтовується наступними доказами: матеріали ДВБ НПУ від 04.09.2024 № СЕД-27913-2024, від 15.10.2024 № СЕД-37120-2024, від 04.11.2024 ОСОБА_14 , від 02.01.2025 № 187-2025;протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.10.2024 ( ОСОБА_7 ), від 11.10.2024 ( ОСОБА_9 ), від 25.10.2024 ( ОСОБА_11 ), від 27.12.2024 ( ОСОБА_12 ), від 04.03.2025 ( ОСОБА_13 );протоколами допиту потерпілих: ОСОБА_7 від 02.10.2024 та від 18.03.2024, ОСОБА_9 від 14.10.2024, ОСОБА_23 від 23.11.2024, ОСОБА_13 від 05.03.2025;протоколи огляду від 02.10.2024 (мобільний телефон ОСОБА_7 ), від 08.10.2024 (відеокамери), від 14.10.2024 (мобільний телефон ОСОБА_9 ), від 15.10.2024 (відеокамери), від 18.10.2024, від 26.10.2024 (мобільний телефон ОСОБА_11 ), від 20.11.2024 (мобільний телефон ОСОБА_14 ), від 09.12.2024 (відеокамер Нової Пошти), від 07.01.2025 (відеокамера Нової Пошти), від 19.03.2025 (мобільний телефон ОСОБА_19 );протоколами допиту свідків: ОСОБА_10 від 05.10.2024, ОСОБА_11 від 26.10.2024, ОСОБА_14 від 20.11.2024, ОСОБА_21 від 28.11.2024, ОСОБА_17 від 23.12.2024, ОСОБА_16 від 24.12.2024, ОСОБА_12 від 27.12.2025, ОСОБА_15 від 17.01.2025, ОСОБА_22 від 19.03.2025, ОСОБА_19 від 19.03.2025, ОСОБА_21 від 19.03.2025, ОСОБА_20 від 19.03.2025;протоколом допиту малолітньої (неповнолітньої) свідка ОСОБА_18 від 19.03.2025;протоколами проведення слідчого експерименту за участі: потерпілих ОСОБА_7 від 30.10.2024, ОСОБА_9 від 30.10.2024, свідків ОСОБА_12 від 27.12.2024, ОСОБА_14 від 30.12.2024, ОСОБА_17 від 30.12.2024, ОСОБА_16 від 30.12.2024, ОСОБА_15 від 17.01.2025, потерпілого ОСОБА_13 від 14.03.2025;протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.10.2024 ( ОСОБА_11 ), від 30.10.2024 ( ОСОБА_7 ), від 30.10.2024 ( ОСОБА_9 ), від 30.10.2024 ( ОСОБА_11 ), від 27.12.2024 ( ОСОБА_12 ), від 30.12.2024 ( ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ), від 14.03.2025 ( ОСОБА_13 ), від 19.03.2025 ( ОСОБА_18 );висновками експерта від 28.11.2024 № СЕ-19/106-24/16868-НЗПРАП, від 26.12.2024 №СЕ-19/106-24/18894-НЗПРАП, від 24.02.2025 № СЕ-19/106-25/3063-НЗПРАП;іншими матеріалами досудового розслідування окремо та в їх сукупності.

09.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/ до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.06.2025.

Водночас, постановою заступника Генерального прокурора від 22.05.2025 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 08.07.2025.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Таким чином, при постановленні даного рішення, слідчий суддя вважає, що докази, які були надані органом досудового розслідування підтверджують причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя одночасно враховує, що вказані обставини та докази були встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного на даній стадії досудового розслідування, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час з урахуванням результатів подальшого розгляду кримінального провадження у судовому розгляді, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні тяжкиї та особливо тяжких злочинів та практики ЄСПЛ, суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

У кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень є обґрунтованими, що дає підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою виконання поставлених цілей у кримінальному провадженні.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин, слідчий суддя приймаючи таке рішення, приходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Також, суд звертає увагу, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Разом з цим, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Відтак, ризик втечі підозрюваного, на думку слідчого судді, виключати не можна, з урахуванням обставин провадження та особи підозрюваного, а тому він є наявним.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгаріі» від 26 липня 2021 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування, суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і , зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відтак, на думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину, саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак, усвідомлюючи тяжкість потенційного покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у разі ухвалення обвинувального вироку, слідчий суддя допускає, що підозрюваний може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, є доведеним та належним чином обґрунтованим стороною обвинувачення.

Таким чином, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Щодо ризику щодо впливу на свідків, то слідчий суддя звертає увагу, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, експертів слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність існування даного ризику.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя враховує, що станом на день розгляду клопотання досудове розслідування триває, стороні обвинувачення необхідно виконити ще ряд слідчих та процесуальних дій, а тому такий ризик має місце, оскільки мета кримінального провадження має бути досягнута.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики є сталими та доведеними та на момент розгляду клопотання не зменшились. Також, слідий суддя враховує тяжкість покарання, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які лише приводять до висновку, що більш м`який запобіжний захід станом на день розгляду клопотання не може бути застосований.

Відтак, даних про наявність підстав для скасування підозрюваному запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час з урахуванням результатів подальшого розгляду кримінального провадження у судовому розгляді, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, згідно п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000806 від 10.09.2024, строк тримання під вартою до 08.07.2025 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1