ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22277/24

Провадження № 11-кп/820/456/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002158, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10 квітня 2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області:

-17.04.2012 за ч.1 ст.186, ч.2 ст. 307, ч. 2 ст.309, ст.69, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 10.06.2014 на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;

-09.01.2018 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 21.10.2022 по відбуттю строку покарання;

-02.05.2023 за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згідно зі ст.ст.71, 72 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.05.2023 року і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строки його попереднього ув`язнення з 11.11.2024 по 12.11.2024 включно та з 28.01.2025 до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1893 грн. 20 коп. процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_6 03 липня 2024 року близько 12 години 12 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Мрія», що по вул. Кам`янецькій, 82 в місті Хмельницькому, пересвідчившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, розуміючи та усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, із горизонтальної стійки, яка розміщена біля каси для розрахунку зі сторони покупців, таємно викрав належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi» моделі «Note 10 Pro Onyx Gray» вартістю 4466 грн. 67 коп., із встановленою у ньому флеш-картою «Кіохіа Ехсегіа» об`ємом 32 ГБ вартістю 126 грн. 67 коп., загальною вартістю майна 4 593 грн. 34 коп., який заховав до правої кишені кофти, у яку був одягнений, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 4 593 грн. 34 коп.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Свої вимоги аргументує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд безпідставно відхилив, як пом`якшуючу обставину, вказану у обвинувальному акті, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, визнав вину у скоєному, давав послідовні показання, як під час досудового слідства, так і в суді. Активно сприяв розкриттю злочину, що підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків особи, які приймали участь в проведенні слідчого експерименту 29.07.2024 року за участю ОСОБА_6 , в якості понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Як зазначає апелянт, не враховано судом і ту обставину, що фактично шкода вчиненим кримінальним правопорушенням не спричинена.

Крім того, судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки. Не маючи постійного місця роботи, мав тимчасові неофіційні підробітки, тобто, намагався соціалізуватись в суспільстві та бути корисним, налагоджував своє життя та побут.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони захисту, вислухавши доводи обвинуваченого, його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в якій фактичні обставини та правова кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються.

Дії ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковано вірно.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки покарання ОСОБА_6 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону, покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції інкримінованої статті майже в мінімальному розмірі, на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначається у апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував, що він не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, під час визначеного йому судом іспитового строку за попереднім вироком суду, що характеризує обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, і це дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлені.

Суд першої інстанції не визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, щире каяття (про що зазначено в обвинувальному акті), оскільки в силу п. 1) ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, осуд своєї злочинної поведінки. Таких обставин в ході судового розгляду не встановлено, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, для застосування положень ст.69 КК, крім наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, необхідно, щоб ці обставини, з урахуванням особи винного, ще й істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому згідно з вимогами цієї норми, оскільки пом`якшуючих покарання обставин судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не встановлено, кримінальне правопорушення вчинене під час іспитового строку за попереднім вироком.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_6 строк покарання в умовах ізоляції від суспільства, є співмірним протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому розміру покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги захисника, з відповідною їх оцінкою.

В свою чергу, захисником не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене покарання ОСОБА_6 є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що призначення її підзахисному більш м`якого покарання забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки не є визначальними і не можуть бути підставою для призначення йому більш м`якого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не виявлено, а відповідно і підстав для зміни вироку суду щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3