ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000445 від 02 серпня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК повернуто прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), як такий, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК, для належного оформлення.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що, виходячи з правової кваліфікації кримінального правопорушення, викладеної в обвинувальному акті, ОСОБА_8 обвинувачується виключно у незаконному проникненні до іншого володіння особи, в той час як з тексту обвинувачення вбачається, що остання мала умисел та вчиняла дії, направлені на проникнення до житлового будинку потерпілого. Тому суд вбачає наявні очевидні суперечності щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та його правової кваліфікації. Вказані недоліки та протиріччя та неконкретність висунутого обвинувачення порушують право обвинуваченої, передбаченої ст. 42 КПК знати у вчиненні якого правопорушення вона обвинувачується, які саме її дії, передбачені ч. 1 ст. 162 КК їй інкримінуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушуються її право на захист.

Крім цього, судом встановлено, що всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у формулюванні обвинувачення не вірно зазначене місце вчинення кримінального правопорушення, зокрема, в обвинувальному акті зазначено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, з листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 25 грудня 2024 року №12/19-528 вбачається, що за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста Дніпра, адреса: пров. Садовий, 16, жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого було присвоєно цю адресу, відсутній.

Встановлення місця вчинення кримінального правопорушення є предметом доказування, має суттєве значення для кримінального провадження, та, у свою чергу, не встановлення точного місця вчинення правопорушення позбавляє суд об`єктивної можливості вирішити таке суттєве питання, як підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, адже, у разі встановлення непідсудності вказаного кримінального провадження цьому суду, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право прийняти лише рішення про направлення такого обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

Суд вважає також неприпустимим покладатись на ймовірне використання прокурором свого права зміни обвинувачення, оскільки це є безпосереднім волевиявленням сторони обвинувачення, вплив на яке може вказувати на упередженість суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор з доповненнями до неї просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Зазначає, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК.

Щодо висновків суду про невірно вказане місце вчинення кримінального правопорушення, прокурор зазначає, що сторона захисту не відкривала стороні обвинувачення та потерпілому відповідно до ст. 290 КПК лист Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 25 грудня 2024 року №12/19-528. Питання про долучення даного листа до матеріалів справи в судовому засіданні не обговорювалося, сторона обвинувачення та потерпілий були позбавлені можливості навіть ознайомитися зі змістом цього листа. Захисник лише з місця оголосила цей лист та передала його суду, що підтверджується технічною фіксацією. При цьому потерпілий зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а домоволодіння, на територію якого незаконно потрапила ОСОБА_8 згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, також має адресу: м. Дніпро, пров. Садовий 16. Згідно з довідкою МКП «Земград» №747 від 21.10.2004 дана адреса присвоєна житловому будинку.

Зміни в законодавстві, які стосуються порядку присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна виключно розпорядженням органу місцевого самоврядування, не можуть мати зворотної сили в часі, оскільки згідно листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 25 грудня 2024 року №12/19-528 існуюча адреса житлового будинку по АДРЕСА_2 не суперечить даним чергового плану міста. Більш того сама обвинувачена визнає, що даний будинку має цю адресу, оскільки він є предметом позову про поділ майна між нею та потерпілим і саме до цього будинку вона намагалася вселитись в рамках забезпечення позову у справі №201/10657/19, однак ухвалою суду від 27.05.2024 їй було відмовлено у вселенні до будинку.

Таким чином, прокурором в обвинувальному акті вказане правильне місце вчинення кримінального правопорушення, а висновки суду є необґрунтованими.

Крім того, питання доведеності кримінального правопорушення, кваліфікації, суд має вирішувати під час судового розгляду справи по суті та ухвалення вироку, а не у підготовчому судовому засіданні.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що лист, на який послався суд, не був відкритий сторонам кримінального провадження та не міг бути прийнятий судом. При цьому висновки суду щодо невірної адреси є хибними, оскільки в матеріалах справи містяться всі необхідні документи щодо як наявності адреси, так і відповідних правовстановлюючих документів. Потерпілий вказує, що ним після смерті батька та матері було прийнято спадщину за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, суд було подано цивільний позов і відповідно суд був ознайомлений з додатками до позовної заяви, до якої додано правовстановлюючі документи як на домоволодіння, так і на земельні ділянки за даною адресою, що не знайшло свого відображення в ухвалі суду.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурори підтримали апеляційні скарги прокурора та потерпілого, з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просили відмовити в їх задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги, подані ним та прокурором, просив їх задовольнити, скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1-3 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що при вирішенні питання про повернення прокурору обвинувального акту вказаних вимог кримінального процесуального закону суд не дотримався належним чином.

Повертаючи обвинувальний акт як такий, що не відповідає вимогам закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що в обвинувальному акті наявні очевидні суперечності щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та його правової кваліфікації, а також всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у формулюванні обвинувачення не вірно зазначене місце вчинення кримінального правопорушення, зокрема, в обвинувальному акті зазначено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в той час як з листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 25 грудня 2024 року №12/19-528 вбачається, що за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста Дніпра, адреса: пров. Садовий, 16, жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого було присвоєно цю адресу, відсутній.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися в повній мірі.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Вимоги до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування встановлені ст. 291 КПК.

Частина 2 зазначеної статті передбачає, які відомості повинен містити обвинувальний акт, у тому числі, згідно з пунктом 5 виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже аналіз наведених норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог ч. 2 ст. 291 КПК.

Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст. 291 КПК, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів провадження обвинувальний акт містить усі обов`язкові складові, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, у тому числі містить місце вчинення кримінального правопорушення за адресою: м. Дніпро, пров. Садовий буд. 16, а висновки суду першої інстанції про його невідповідність вказаним вимогам є хибними.

Висновок суду про те, що в обвинувальному акті наявні очевидні суперечності щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та його правової кваліфікації дій обвинуваченої, виходить за межі тих питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання, натомість суд таким чином надав оцінку фактичним обставинам, викладених в обвинувальному акті, що відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.

За положеннями ст.ст. 314, 315 КПК під час підготовчого провадження суд не вправі встановлювати обставини, які підлягають встановленню лише в ході судового розгляду, зокрема щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, об`єктивної та суб`єктивної сторони, кваліфікуючих ознак, правильності правової кваліфікації.

З обвинувального акта видно, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення рішення по суті перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, кваліфікації дій особи, зобов`язувати змінювати цей обсяг та/або статтю Закону України про кримінальну відповідальність, а також повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого.

На підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Крім того, кримінальним процесуальним законом передбачено, що під час судового розгляду сторона обвинувачення може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитися від підтримання державного обвинувачення (ст.ст. 338, 339, 340 КПК).

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілого щодо недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що обставини, які стали підставою для повернення обвинувального акта прокурору, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням обвинувального акту до суду першої інстанції для виконання вимог ст. ст. 314-315 КПК.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4