Справа № 189/823/24
Провадження № 1-кп/191/136/24
У Х В А Л А

іменем України

07 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000546 від 13 жовтня 2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Майдан Маневицького району, Волинської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаді головного сержанта командира танку 1 танкового взводу 1 танкової роти 4 танкового батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні молодший сержант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.8 ч.2 ст.115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000546 від 13 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.8 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Вказане клопотання мотивував тим, що на час проведення судового засідання, ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на досудовому розслідуванні не відпали та продовжують існувати.

Потерпіла підтримала позицію прокурора.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечував проти тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 підтримала позицію адвоката ОСОБА_7 . Обвинувачений підтримав позицію захисника ОСОБА_7 , також покладався на суд з приводу вирішення даного клопотання.

Колегія суддів, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілу, дослідивши матеріали в межах вирішення заявлених клопотань, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Відповідно до частини другої цієї статті підставою запобіжного заходу є наявність… ризиків, які дають достатні підстави… суду вважати, що… обвинувачений… може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

За приписом ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона… обвинувачується; вік та стан здоров`я… обвинуваченого; репутацію… обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

16.10.2023 року ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 14.12.2023 року, одночасно обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073600,00 грн.; 13.12.2023 року ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до 14.01.2024 р., одночасно обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805200,00 грн.; 12.01.2024 року ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до 14.03.2024 р.; 12.03.2024 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до 12.04.2024 р., одночасно обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 (ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800,00 грн.

В подальшому ухвалами Синельниківського міськрайонного суду від 11.04.2024 року, 31.05.2024 року, 16.07.2024 року, 09.09.2024 року, 31.10.2024 року, 12.12.2024 року, 31.01.2025 року, 19.03.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, кожного разу строком на 60 днів, разом з встановленим ухвалою слідчого судді альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави та покладеними на ОСОБА_5 в разі внесення застави обов`язків. Строк дії запобіжного заходу спливає 17.05.2025 року.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.6 ст. 176 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначених ризиків.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Для позбавлення особи свободи суд повинен вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, які в даному кримінальному провадженні прокурор не наводить, у підготовчому засіданні прокурор послався на обставини і ризики, які були актуальними на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу. Такі підстави мають бути чітко зазначені стороною обвинувачення, а доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними»

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд погоджується з твердженням прокурора про існування ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може переховуватися від суду.

Разом з тим, на думку суду прокурором не доведено існування інших ризиків.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1-2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

Прокурор, всупереч вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України, не зазначив обставини, які свідчили б про те, що ризики не зменшилися.

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, цілодобового домашнього арешту.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, має дружину, тобто має сталі соціальні зв`язки, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаді головного сержанта командира танку 1 танкового взводу 1 танкової роти НОМЕР_1 танкового батальону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні молодший сержант.

Судом допитана більшість свідків, досліджені письмові матеріали справи.

З пояснень свідків судом встановлено, що обвинувачений не намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення. Більшість свідків взагалі не бачили, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив пред`явлене кримінальне правопорушення. Допитані свідки не повідомляли, що збоку обвинуваченого чиниться тиск на них, як до затримання так і під час утримання під вартою.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 , має постійне місце реєстрації ,враховуючи його сімейний стан, обставини тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, а також дисципліновану попередню поведінку під час розгляду справи в суді, суд вважає, що є підстави вважати, що обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 буде застосування до нього біль м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, суд зазначає, що сама тільки тяжкість покарання за п.8 ч. 2 ст. 115 КК України не може бути підставою для продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином колегія суддів, вважає за необхідне у клопотанні прокурора відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 194, 197, 331КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу суду, крім випадків надання необхідної медичної допомоги;

3)повідомляти суд про зміну місця проживання;

4)утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали в частині продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту 07 липня 2025 року включно.

Звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2