Справа № 186/1279/25
Провадження № 1-кс/0186/174/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2025 року м.Шахтарське.

Слідчий суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 06 червня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, освіта середня, неодруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не маючого, непрацюючого, незареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, раніше судимого:

- 14 травня 2025 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по ч.3 ч.15, ч.2 ст.185, ст.75 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

08 червня 2025 року слідчий СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного - ОСОБА_6 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000363 від 06 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України - Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX постановлено введення в Україні воєнний стан iз 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, в останній раз, Указом Президента №235/2025 від 15 квітня 2025 року, що затверджений Законом України №4356-VІ від 16 квітня 2025 року, по 07 серпня 2025 року.

Встановлено, що ОСОБА_6 , будучи засудженим за вчинення злочину проти власності громадян, на шлях виправлення не став, своєї поведінки не змінив та вчинив новий умисний, повторний злочин при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 06 червня 2025 року, приблизно о 12.00 годині, перебував поряд із будинком №3 по вул. Незалежності, м.Шахтарського, Синельниківського району, Дніпропетровської області, де, поряд із магазином ФОП «Фролова», розташованим на вулиці, здійснювала торгівлю косметичною продукцією ОСОБА_7 . У вказаний час ОСОБА_6 підійшов до торгового прилавку ОСОБА_7 , став розглядати продукцію, взяв із столу один із чоловічих парфумів, після чого, у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення вказаного парфуму.

Після чого, ОСОБА_6 06 червня 2025 року, приблизно о 12.00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, а саме: чоловічих парфумів у ОСОБА_7 , знаходячись поряд із її торговим прилавком, розташованим поряд з будинком №3 по вул. Незалежності, м. Шахтарського, Синельниківського району, Дніпропетровської області, будучи обізнаним про введення воєнного стану, керуючись корисливими намірами, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що його дії є помітними для потерпілої та інших осіб, з метою заволодіння викраденим майном на свою користь, ігноруючи зауваження потерпілої, яка кричала йому у слід та намагалася наздогнати останнього, тримаючи в руках флакон з парфумами, побіг в напрямку будинку №1 по вул.Незалежності, м.Шахтарського, Синельниківського району, Дніпропетровської області, тим самим відкрито, повторно, в умовах воєнного стану, заволодів чужим майном, а саме: чоловічими парфумами «FULL SPEEED SURFER» від торгової марки "AVON", об`ємом 75 мл, вартістю 1 400 гривень, які належать ОСОБА_7 , отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, покинув місце події, чим спричинив потерпілій - ОСОБА_7 , матеріальний збиток на суму 1 400 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме: у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

06 червня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Підозра ОСОБА_6 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 не працює, постійного джерела доходів не має, власне житло відсутнє, за місцем реєстрації не проживає, сталі соціальні зв`язки в м.Шахтарському - відсутні, враховуючи тяжкість злочину, після повідомлення про підозру, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний не працює, у нього відсутній постійний заробіток, у зв`язку з чим може вчинити інше кримінальне правопорушення майнового характеру.

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаним ризикам.

Просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із застосуванням застави.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовільнити.

Підозрюваний та його захисник з клопотанням не погодилися, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як підозрюваний у розшуці не перебував, від слідства та суду не переховувався.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходжу з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме: захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До клопотання додано та слідчим суддею досліджено матеріали, якими обґрунтовується підозра та заявлені слідчим ризики, зокрема:

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 від 06 червня 2025 року,

- протокол допиту потерпілої - ОСОБА_7 від 06 червня 2025 року, яка пояснила, що 06 червня 2025 року, приблизно 12.00 годині, остання знаходилась поряд з будинком АДРЕСА_2 , де здійснювала торгівлю косметичними засобами, в цей час до неї підійшов невідомий чоловік під видом покупця, почав вибирати чоловічі парфуми, запитав їх вартість, не маючи наміру розрахуватися, почав тікати звідти. Після поміченого, остання почала кричати невідомому чоловіку про їх повернення, він не реагував, прискорився та втік з місця злочину,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 червня 2025 року, згідно якого потерпіла - ОСОБА_7 , впізнала підозрюваного - ОСОБА_6 , як особу, що вчинила відносно неї злочин,

- допит свідка ОСОБА_8 від 06 червня 2025 року, яка пояснила, що бачила невідомого чоловіка зі спини, який вибирав парфуми та почав тікати, почувши крики потерпілої, побігла разом із нею за правопорушником,

- 06 червня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України, під час складення протоколу затримання якого, було проведено його обшуку, в ході якого, у нього вилучено чоловічі парфуми «FULL SPEEED SURFER» від торгової марки "AVON", об`ємом 75 мл.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

На переконання слідчого судді, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим ризиків, передбачених п.п 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , після повідомлення про підозру, може переховуватися від органу досудового розслідування, враховуючи тяжкість злочину, з метою не притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки не працює, не має засобів для існування, сталих соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду, не має постійного місця проживання та реєстрації.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 тривалий час ніде не працює, не має джерела постійного доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, знову підозрюється у вчиненні тяжкого, корисливого злочину проти власності, внаслідок чого, може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Повідомлення про підозру підозрюваному вручене 06 червня 2025 року.

06 червня 2025 року о 17:53 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, обставини його вчинення, покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який раніше судимий, є працездатним, але не працює, утриманців не має, не є особою з інвалідністю, не має постійного місця проживання, не зареєстрований, не має сталих соціальних зв`язків.

З урахуванням наведених обставин, приходжу до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування та вчинення інших кримінальних правопорушень, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, також зважаю на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду, у нього відсутні сталі соціальні зв`язки на території м.Шахтарського, Синельниківського району, Дніпропетровської області, ніде не зареєстрований та не має постійного місця проживання, вважаю, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховую вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - відповідно.

Такою сумою застави визначаю п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 гривень), що складає 151 400 гривень, який не є завідомо непомірним для нього, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, не працює, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-184, 186, 187, 193, 194, 196,197, 309, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 06 червня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою рахувати з моменту його фактичного затримання - з 17 години 53 хвилин 06 червня 2025 року по 17 годину 53 хвилини 04 серпня 2025 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Визначити заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний (обвинувачений) або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, вважати, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді застави, та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатись із с-ща Петропавлівки, Синельниківського району, Дніпропетровської області, за місцем проживання: по АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора та суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «08» червня 2025 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_6 .