Центральний районий суд м. Миколаєва
Справа № 490/5296/25
У Х В А Л А

08 липня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0001542 від 25.08.2024р., за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2025р. до Центрального районного суду м. Миколаєва з Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2025р. вказаний обвинувальний акт було розподілено та 02.07.2025р. передано для його розгляду.

Учасники процесу вважали можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Особливий режим судового розгляду в умовах воєнного стану врегульовано ст. 615 КПК України, за змістом ч. 9 якої під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді матроса резерву 3 взводу резерву рядового складу 1 роти резерву рядового складу ВЧ НОМЕР_1 . 02.05.2024р. ОСОБА_3 самовільно залишив місце служби ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 по 12.12.2024р., коли прибув до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві. Також 24.12.2024р. ОСОБА_3 самовільно залишив місце служби ВЧ НОМЕР_1 в Варварівці в АДРЕСА_1 , а 16.05.2025р. останнього затримано працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Суд щодо вирішення питання про визначення територіальної підсудності вказаного провадження виходить із того, що місце вчинення кримінального правопорушення в контексті ч. 9 ст. 615 КПК України у сукупності з положеннями ч. 1 ст. 32 цього Кодексу розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження з урахуванням адміністративно - територіального поділу, на підставі якого побудована судова система України в цілому, якщо його встановлено з деталізацією, достатньою для визначення меж юрисдикції суду першої інстанції.

Згідно ухвали Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.04.2025р. (справа № 189/825/25 провадження № 51-1442впс25), місце і час вчинення кримінального правопорушення є ознаками об`єктивної сторони, які позначають, де і коли кримінальне правопорушення вчинено, тобто певна територія, де воно було розпочато, продовжено, закінчено або припинено.

Визначення територіальної підсудності кримінального провадження щодо триваючого кримінального правопорушення пов`язано із урахуванням особливостей його вчинення. Триваючим є правопорушення, яке починається актом вчинення протиправного діяння, за яким триває протиправний стан безперервного його здійснення протягом певного проміжку часу.

Місцем вчинення триваючого кримінального правопорушення є та територія, де діяння було розпочато, де воно безперервно здійснювалось до його припинення.

Самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, інкриміноване ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, є триваючим кримінальним правопорушенням. За обвинувальним актом припинення останнім інкримінованого йому діяння відбулося з моменту затримання останнього співробітниками ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, яке розташовано за адресою: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, що відноситься до територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.

Згідно ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Згідно ч. 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним направити вказаний обвинувальний акт до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності даного кримінального провадження.

Також, в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави обвинуваченому ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначено, що ризик, яий існував на момент обрання запобіжноого заходу обвинуваченому, залишається та може зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду. Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаному ризику та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника та обвинуваченого, однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом не встановлено.

Так, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 опинившись на волі, зможе переховуватися від суду.

Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування).

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує в разі визнання винними за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території.

Вказане є підставою для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 32, 34, 314 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001542 від 25.08.2024р., за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 05.09.2025р. включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ти днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1