КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/677/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року накладено арешт на: нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та нежитлову будівлю, літ. «Б», м. Київ, вулиця Стальського Сулеймана, будинок 24-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами для забезпечення його зберігання як речових доказів у кримінальному провадженні № 0002294 від 01 червня 2024 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накладено арешт на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка перебуває власності ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накласти арешт на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка перебуває власності ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особам, окрімТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" . .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчий суддя накладаючи арешт, яким власнику було заборонено користуватись належним йому майном є істотним втручанням у господарську діяльність суб`єкта цивільного права та відповідно у його право власності. Встановлення заборони на користування належним власнику майном прямо впливає на неможливість здійснення господарської діяльності, адже встановлює заборону використання приміщення в якому зареєстровано та фактично перебуває Товариство, що може призвести до припинення господарської діяльності взагалі вказаного суб`єкта господарювання.

Всупереч вимогам статей 61, 170, 171, 173 КПК України слідчий суддя не з`ясував наявності правових підстав для звернення із клопотання про арешт майна, не перевірив відповідність клопотання вимогам закону, доцільності мети накладення арешту на майно, наявність ризиків вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, співмірність розміру шкоди, завданої заявнику кримінальним правопорушенням, із вартістю арештованого майна, а також не врахував наслідків арешту майна для третіх осіб.

Зі змісту ухвали вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно мав з`ясувати правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, врахувати його наслідки для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності ТОВ «КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД» завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвоката ОСОБА_6 , в підтримку вимог поданої апеляційної скарги, яку просив задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Попередньо встановлено, що група невстановлених осіб разом з ОСОБА_9 на території міста Києва створила злочинну схему щодо набуття фіктивних підстав, які в подальшому можуть бути ними використані для реєстрації право власності за собою на самочинно побудовані (встановлені) будівлі на самоправно зайнятих земельних ділянках та подальшого протиправного набуття ними права на отримання у власність чи оренду земельних ділянок на яких знаходяться самочинно збудовані (встановлені) об`єкти нерухомості.

Таким чином, з метою приховання допущених порушень будівельного та земельного законодавства, а також готування до вчинення ними подальших шахрайських дій, невстановлені особи разом з ОСОБА_9 , з метою легалізації незаконної господарської діяльності, на самовільно зайнятих земельних ділянках у м. Києві розмістили (побудували) нежитлові будівлі на них.

В подальшому, група невстановлених осіб разом з ОСОБА_9 з метою створення законних підстав для подальшого проведення реєстраційних дій щодо визнання права власності на незаконно встановлені (побудовані) будівлі за ОСОБА_9 виготовили підроблені Свідоцтва про право власності видані нібито Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради щодо виникнення у ОСОБА_9 право власності на наступні об`єкти нерухомості у м. Києві, а саме на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 95,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 76 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , нежитлову будівлю літ «В» загальною площею 48 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 29,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , нежитлову будівлю літ «В» загальною площею 93,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_5 , нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 96 кв.м. за адресою АДРЕСА_6 , нежитлову будівлю літ «Б» загальною площею 42,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_7 .

Як наслідок, отримавши вищевказані завідомо підроблені Свідоцтва про право власності, невстановлені особи разом з ОСОБА_9 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 з метою проведення подальшої державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 .

В подальшому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 здійснив реєстраційні дії щодо вищевказаних нежитлових будівель та зареєстрував право власності на них за ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_9 вищевказані нежитлові будівлі, передав до статутних капіталів ТОВ "ПРАЙМ ІНВЕСТ ЛТД", та ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД", .

Як наслідок, невстановлені особи разом з ОСОБА_9 на підставі підроблених документів протиправно отримали у власність вищевказані нежитлові будівлі, самоправно зайняли земельні ділянки на яких вони знаходяться та шахрайським шляхом отримали першочергове право на отримання земельних ділянок в оренду від територіальної громади.

У ході досудового розслідування отримано відповідь від Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА, який повідомив, що ОСОБА_9 не видавались Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради наступні Свідоцтва, а саме: 20.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 95,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2224-С/НП від 20.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 26.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 76 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2294-С/НП від 26.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 29.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «В» загальною площею 48 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2122-С/НП від 29.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 29.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 29,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2143-С/НП від 29.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 22.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «В» загальною площею 93,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_5 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2129-С/НП від 22.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 17.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 96 кв.м. за адресою АДРЕСА_6 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2298-С/НП від 17.12.2012, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 22.12.2012 свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ «Б» загальною площею 42,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_7 , на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 2126-С/НП від 22.12.2012.

На даний час власниками вищевказаних приміщень є ТОВ "ПРАЙМ ІНВЕСТ ЛТД", та ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД", .

24.09.2024 постановою в порядку ст. 98 КПК України вищевказані нежитлові будівлі, визнані в якості речових доказів по кримінальному провадженню так як вони є матеріальними об`єктами, які містять сліди кримінального правопорушення, а також отримані у власність внаслідок вчинення протиправних дій.

27.09.2024 прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та нежитлову будівлю, літ. «Б», м. Київ, вулиця Стальського Сулеймана, будинок 24-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами.

30.09.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на: нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та нежитлову будівлю, літ. «Б», м. Київ, вулиця Стальського Сулеймана, будинок 24-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами для забезпечення його зберігання як речових доказів у кримінальному провадженні № 0002294 від 01 червня 2024 року.

Оскільки ухвалу слідчого судді оскаржено лише в частині накладення арешту на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка перебуває власності ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД", то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Приймаючи таке рішення та накладаючи арешт на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами, слідчий суддя виходив з того, що це потрібно, для забезпечення його зберігання як речових доказів у кримінальному провадженні № 0002294 від 01 червня 2024 року, з метою запобігання зникнення, втрати, пошкодження вказаних речових доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на вказане майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 24.09.2024 /а.с. 9-12/, як таке, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є предметом вказаного кримінального правопорушення, наділено ознаками речового доказу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту вище вказане майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості його відчуження, або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду та підлягають з`ясуванню під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, в частині задоволення клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002294 від 01 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накладення арешту на нежитлову будівлю, літ. «А», за адресою: м. Київ, вулиця Кибальчича Миколи, будинок 11-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, а також із забороною користування будь-якими особами, - залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника ТОВ "КОНСАЛТ ЮА ЛІМІТЕД" - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4