Справа № 377/598/21 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1643/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисниці - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000103 від 27 вересня 2021 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Переяслівка Російської Федерації, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, працюючого в ТОВ «Роял Ніка» на посаді верстатника деревообробних верстатів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна, яке є його власністю;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна;

початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , не пізніше 24 жовтня 2021 року у невстановленому місці незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,48441 г з метою збуту та особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 1,1459 г без мети збуту, на загальну масу 1,63031 г ( в перерахунку на PVP основу), після чого, перебуваючи за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи електронні ваги, розподілив особливо небезпечну психотропну речовину PVP у шість мікропробірок типу «Еппендорф», які відповідно розклав у вигляді «закладок» за різними адресами на території міста Славутича Вишгородського району Київської області, сфотографувавши місця розкладання на свій мобільний телефон «Redmi 9A», з використанням мобільного додатку «GPS Камера», із позначенням адреси та геолокаційних координат місця розташування «закладки», тим самим незаконно зберігаючи особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальною масою 0,48441 г (в перерахунку на PVP основу) з метою збуту, а саме до того часу, коли 25 жовтня 2021 року у період часу з 20 години 52 хвилини по 21 годину 25 хвилин її було вилучено в ході оглядів місця події, проведених працівниками Відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

У подальшому ОСОБА_7 решту особливо небезпечної психотропної речовини PVP, загальною масою 1,1459 г (в перерахунку на PVP основу) незаконно зберігав без мети збуту для особистого вживання за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , а саме до того часу, коли 25 жовтня 2021 року у період часу з 18 години 50 хвилин до 19 години 39 хвилин в ході проведення обшуку її було влучено працівниками Відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що при призначенні покарання суд мав врахувати вирок Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року, оскільки інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення він вчинив до його ухвалення, а отже призначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки для призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень значення має саме призначення покарання за попередніми вироками, а не їх відбуття, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також вказав, що суд помилково визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки суд ототожнив його з визнанням вини, однак у вироку не наведено жодних обставин, які б вказували про реальний осуд ОСОБА_7 щодо вчинених ним дій, а визнав він свою вину під тягарем доказів, які доказують його вину та бажаючи уникнути суворо покарання. Крім цього, прокурор вважає, що призначене судом покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України також не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, а також те, що своїми діями обвинувачений сприяв розповсюдженню зловживання психотропними речовинами невизначеному колу осіб, є особою, яка зловживає наркотичними засобами та психотропними речовинами, раніше засуджений за вчинення такої самої категорії кримінальних правопорушень, негативно характеризується за місцем проживання, стійких родинних зв`язків немає, тобто фактично веде антисоціальний спосіб життя, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі; за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яка є його власністю; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року, більш суворим покаранням, призначеного за цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зарахувавши на підставі ст. 72 КК України повністю відбуте ним покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року у виді 1 місяця арешту, з розрахунку 1 день арешту за 1 день позбавлення волі. В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України стверджуються зібраними у справі та належно оціненими судом доказами та учасниками судового провадження не оспорюються. Правильність призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України учасниками судового розгляду також не оскаржується. У зв`язку із цим вирок у цій частині, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування до призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України положень ст. 69 КК України та відповідно невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання винного. Крім цього, судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який з 22.02.2023 перебуває на обліку в лікаря-нарколога КНП «Славутицька міська лікарня» з діагнозом F 15.2, яким позначаються розлади психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, синдром залежності; на обліку в лікаря-психіатра КНП «Славутицька міська лікарня» не перебуває та за допомогою не звертався; з 26.12.2022 по 09.01.2023 проходив курс лікування в КНП «Чернігівська психоневрологічна лікарня», а також те, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, не одружений, але має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником яких він є, відбув повністю покарання, призначене вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року у виді арешту строком 1 місяць.

Наявність вказаних обставин у поєднанні із даними проособу обвинуваченого дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для застосування до призначеного за ч. 2 ст. 307 КК України покарання положень ст. 69 КК України шляхом призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування ст. 69 КК України не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на вимогах закону. Зокрема, доводи прокурора про те, що суд при призначенні покарання не врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, а також те, що своїми діями обвинувачений сприяв розповсюдженню зловживання психотропними речовинами невизначеному колу осіб, є особою, яка зловживає наркотичними засобами та психотропними речовинами, раніше засуджений за вчинення такої самої категорії кримінальних правопорушень, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Посилання прокурора на необґрунтованість врахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, колегія суддів також вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року по справі № 283/2169/19).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, погодився із кваліфікацією своїх дій, засудив свою поведінку, висловив щирий жаль з приводу того, що сталося, запевнив, що з січня 2023 року він припинив вживання психотропних речовин, пройшовши відповідний курс лікування, став на шлях виправлення, влаштувався офіційно на роботу та протиправних вчинків у майбутньому скоювати не буде. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що він добровільно показав працівникам поліції місця, де він залишав психотропну речовину, яку самостійно працівники поліції не змогли б виявити. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, щирого каяття.

За наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, із урахуванням даних про його особу, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, та його наслідків, обставин вчинення кримінального правопорушення, висновки суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України є такими, які ґрунтуються на вимогах закону та на матеріалах кримінального провадження, що указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора в цій частині.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України та остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна буде сприяти меті покарання, яка визначена ч. 2 ст. 65, ч. 2 ст. 50 КК України, тобто саме це покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України, за яким ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений у цьому кримінальному провадженні, останній вчинив 24.10.2021 року, тобто до ухвалення вироку Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року, а тому суд першої інстанції повинен був врахувати вказаний вирок та визначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року.

Неврахування судом першої інстанції вказаних обставин призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінитив частині призначеного покарання, в решті вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим:

- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України до остаточно призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, зарахувати повністю відбуте ним покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 31.01.2023 року у виді 1 місяця арешту, з розрахунку 1 день арешту за 1 день позбавлення волі.

В решті вирок Славутицького міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4