УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 388/1967/24

провадження № 51-3441 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 травня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 травня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; за ч. 2 ст. 194 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого та в умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Як установив суд, ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 11:00 год, ОСОБА_5 розпивав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 та знайомим ОСОБА_7 , в приміщенні будинку останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, у ході якої ОСОБА_5 , з метою помсти за образи, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 , від чого останній впав. Надалі, ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_7 близько 10 ударів ногами по тулубу ліворуч та праворуч, після чого відшукав на території домоволодіння потерпілого підборну лопату, якою наніс ОСОБА_7 , який залишався лежати ще близько 3 ударів по голові. Після чого, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 залишили територію домоволодіння ОСОБА_7 .

Своїми діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя та середнього ступеню тяжкості. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, через близько 3 годин настала смерть потерпілого. Між цими тілесними ушкодженнями та причиною смерті ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Надалі, ОСОБА_5 , з метою знищення слідів вчинення злочину, маючи злочинний намір спрямований на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме житлового будинку та майна, яке знаходилося у ньому, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 04 липня 2024 року близько 01:00 год, прибув за вказаною адресою, заздалегідь взявши із собою знаряддя вчинення злочину - газову запальничку. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, безперешкодно проник до домоволодіння ОСОБА_7 , де за допомогою газової запальнички умисно підпалив ганчірку у приміщенні кухні, яку залишив на кріслі, та шматок паперу в приміщенні іншої кімнати домоволодіння, який залишив на дивані, тим самим свідомо створивши джерело вогню, яке розповсюдилося. Після чого впевнившись, що його умисел на знищення майна ОСОБА_7 здійснено, зник з місця вчинення злочину.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилаючись на порушення вимог статей 412-414 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а вирок змінити, призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 роки та на підставі ч. 1 ст. 70 КК призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Захисник зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання є надто суворим. Вказує, що судами безпідставно не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, з урахування того, що засуджений свої дії розцінив як захист, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, стан здоров`я засудженого, відсутність судимостей. Також захисник вказує, про відсутність доказів на підтвердження обтяжуючої покарання обставини, а саме перебування засудженого у стані сп`яніння.

Вказані обставини в сукупності, мали бути розцінені судом першої інстанції та переглянуті і враховані судом апеляційної інстанції як такі, що пом`якшують міру покарання, але не були враховані.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Місцевий суд, із дотриманням положень ст. 23 КПК, з`ясувавши всі обставини, передбачені ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, визнав доведеним вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 194 КК.

Такого висновку суд дійшов підставі показань самого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , даних протоколів огляду місця події, акта про пожежу, висновку про причину виникнення пожежі, протоколу проведення слідчого експерименту, висновків експертів, а також інших досліджених письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Апеляційний суд, переглянувши вирок, перевірив в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, і доводи, наведені в апеляційній скарзі, сторони захисту, зіставив фактичні дані та дійшов обґрунтованого висновку, що місцевий суд, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 194 КК. При цьому, ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він свою вину визнає повністю, щиро кається, фактичні обставини, викладені у вироку суду не оспорює.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, урахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу ОСОБА_5 , який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на обліках з інфекційними захворюваннями (ВІЛ/СНІД, туберкульоз), судимостей не має, взявши до уваги також наслідки вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також обставину, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК у стані алкогольного сп`яніння, місцевий суд призначив покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 194 КК.

Підстав для застосування ст. 69 КК місцевий суд не встановив. При цьому, обґрунтовано спростував твердження сторони захисту щодо наявності щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, як обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , навівши у вироку мотиви з яких виходив.

Як убачається із ухвали апеляційного суду, оскаржуючи вирок сторона захисту, з посиланням на низку обставин, про які також йдеться й у касаційній скарзі, просила змінити його у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Спростовуючи такі доводи, суд апеляційної інстанції зауважив, що з урахуванням характеру, кількості, способу нанесення тілесних ушкоджень, ступеню тяжкості, наслідків та суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а також його особи, відсутність пом`якшуючих обставин, ставлення самого ОСОБА_5 до вчинених кримінальних правопорушень, його суспільну небезпеку для оточуючих, дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд, звернув увагу на те, що призначене ОСОБА_5 остаточне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК у виді 8 років позбавлення волі, є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Цей суд погодився із обґрунтуванням суду першої інстанції щодо відсутності обставин, що пом`якшують покарання та, враховуючи послідовну практику Верховного Суду додаткового вмотивував відсутність щирого каяття, а також спростував доводи сторони захисту про виключення з мотивувальної частини вироку обставини, яка обтяжує покарання засудженого - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши, що під час засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 підтвердив дану обставину та зазначив, що він перебував в сильному алкогольному сп`янінні.

Рішення суду апеляційної інстанцій є обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 419 КПК та не викликає сумнівів у його правильності.

Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 травня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3