Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/491/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.336 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000745 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українець, громадянин України, з середньою - спеціальною освітою, не одружений, військовозобов`язаний, працючий машиністом екскаватора в ТОВ "ЮРОМАШ", мешканця АДРЕСА_1 , не судимий

засуджений за ст.336 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання обчислюється з дня затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 скоїв умисний злочин у сфері забезпечення призову та мобілізації, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, вчиненого за таких обставин.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Так, 18 січня 2024 року ОСОБА_8 , відповідно до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО України від 14.08.2008 року № 402 пройшов медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно довідки № 34 вищевказаної ВЛК від 18.01.2024 року ОСОБА_8 визнано "обмежено придатним до військової служби".

09.02.2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації за ст. 336 КК України, достовірно знаючи, про загальну мобілізацію, оголошену Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» та дії на території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64-2022 року «Про введення воєнного стану на території України», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, який було продовжено на підставі внесеними Указами Президента України та затверджені Законами України (останні раз Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 року, затвердженого Законом України № 3564-ІХ від 06.02.2024 року) у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії, не маючи права на відстрочку, будучи визнаним обмежено придатним до військової служби у присутності працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відкрито, категорично відмовився від призову на військову службу під час загальної мобілізації та отримання повістки про призов на військову службу під час загальної мобілізації на 07 годину 00 хвилин 12.02.2024 року.

Умисні дії, обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, пом`якшити покарання, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо протягом іспитового строку 1 (одного) року, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 діяв не умисно, але не заперечує, що відмовився від призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Твердження про проходження комісії та наявність висновку ВЛК не відповідає дійсності, так як ОСОБА_8 не було надано достатнього часу, для того щоб в повній мірі пройти усі аналізи, усіх лікарів.

Дійсно ОСОБА_8 вину визнав, проте пояснює, що він це зробив через поганий стан здоров`я, так, як за станом здоров`я він не може виконувати бойові завдання.

В той же час, він усвідомлює, що скоїв злочин і розкаюється у скоєному.

Вищенаведені обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання та без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно з обвинувального акту, орган досудового розслідування встановив наявність в діях ОСОБА_8 обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Оскільки розгляд проведено із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, то учасники судового розгляду не оспорювали обставин справи, що викладені в обвинуваченні, у тому числі обставин, які пом`якшують покарання.

У той же час, суд першої інстанції у вироку зазначив, про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вказане суперечить правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15.05.2024 (справа №404/2058/23).

Поряд з цим, у суді першої інстанції обвинувачений хоч і визнав вину в ухиленні від мобілізації, проте вказав, що зробив це через поганий стан здоров`я, що ставить під сумнів повне визнання обставин справи.

Залишення судом попередньо визначеного порядку та обсягу дослідження доказів й обмеження лише допитом обвинуваченого є порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України (Указана позиція викладена Верховним судом у постанові від 17.05,2024, справа 332/444/23).

Згідно з ч. 3 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог, які перешкодили чи мої ли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 необхідно задовольнити повністю, з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається:

1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;

2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Таким чином, кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому, недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.

Крім того, суду необхідно послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 349 КПК обов`язково здійснюється допит обвинуваченого. Вказана норма закону викликана необхідністю з`ясування дійсності визнання обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження, усвідомлення ним сутності цього обвинувачення, з`ясування факту доведеності обставин, визначених у ч. 1 ст. 91 КПК, внаслідок чого відпадає необхідність дослідження доказів у суді першої інстанції.

У ході здійснення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК учасники судового провадження обмежуються законодавцем у можливості оскарження вироку в частині обставин, докази щодо яких не досліджувались, що викликає у суду обов`язок не лише належного з`ясування зазначених вище обставин, але і роз`яснення наслідків у виді обмеження на апеляційне оскарження та з`ясування того, що учасники судового провадження правильно розуміють сутність цих наслідків.

Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, як вбачається з вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року, під час допиту обвинуваченого ОСОБА_8 останній пояснив, що 09.02.2024 року він перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації за ст. 336 КК України, достовірно знаючи, про загальну мобілізацію, оголошену Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» та дії на території України воєнного стану, будучи визнаним обмежено придатним до військової служби у присутності працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 та свідків, категорично відмовився від призову на військову службу під час загальної мобілізації та отримання повістки про призов на військову службу під час загальної мобілізації на 07 годину 00 хвилин 12.02.2024 року. Але, він це зробив через поганий стан здоров`я, так, як за станом здоров`я він не може виконувати бойові завдання. В той же час він усвідомлює, що скоїв злочин і розкаюється у скоєному.

Після допиту обвинуваченого, суд з`ясувавши думку учасників процесу суд вирішив проводити розгляд справи відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.

Однак, допит обвинуваченого свідчить, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_8 хоч і визнав в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, оскільки не заперечував факт відмови від призову на військову службу під час загальної мобілізації та отримання повістки про призов на військову службу під час загальної мобілізації на 07 годину 00 хвилин 12.02.2024 року, однак у своїх поясненнях фактично заперечив умисел на вчинення таких дій, стверджував про поганий стан здоров`я, тобто фактично заперечував наявність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України, яка провинна характеризуватися виключно прямим умислом. Проте версія про неналежний стан здоров`я в суді першої інстанції не була належним чином перевірена. перевірена

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к (провадження 51-380км17), відповідно до ч 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак, дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Колегія суддів зауважує, що обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Якщо ж принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

За відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення цього кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити повний та об`єктивний висновок про те, що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у його вчиненні, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження у цій частині. Ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на думку колегії суддів є істотним та таким, що позбавило можливості місцевий суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин апеляційній доводи прокурора є такими, що знайшли своє повне підтвердження, а вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були неналежно досліджені та оцінені судом першої інстанції.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише у випадку, якщо цим не погіршується становище особи. Враховуючи, що в апеляціях не ставиться питання про ухвалення нового вироку суд апеляційної інстанції не може вийти за межі апеляційних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у зв`язку із скасуванням вироку, у даному кримінальному провадженні необхідно призначити новий розгляду в суді першої інстанції, який ухвалив вирок, але в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи сторін захисту і обвинувачення, у тому числі й стосовно допустимості наданих суду доказів, дати їм належну оцінку з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, а також роз`яснень постанов Пленумів Верховного Суду України та ухвалити вмотивоване, законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407,409, 412-415 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити повністю.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ст.336 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження № 0000745 стосовно ОСОБА_8 за ст.336 КК України в Петрівському районному суді Кіровоградської області, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4