ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , подану на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000053 від 16.05.2024 та №0000201 від 07.09.2024 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Владична Хотинського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, який працює по найму, судимого: - 27.10.2011 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України до 2 років обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; - 22.05.2012 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі; - 27.11.2015 року Хотинського районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ухвали Чернівецького апеляційного суду від 28.02.2020 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 3 місяці 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.121 КК України,

НП:11кп/822/171/25 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.1 ст.296,

ч.1 ст.122, ч.2 ст.121 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання:

- ч.1 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

- ч.1 ст.122 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- ч.2 ст.121 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з дня затримання - 07 вересня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні.

На вказане рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України змінити у частині призначеного покарання, визначивши його із застосуванням ст.69 КК України у вигляді одного року пробаційного нагляду. Водночас, просить вирок районного суду за ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України скасувати та виправдати ОСОБА_7 .

Уважає, що у районного суду було достатньо підстав для призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ст.69 КК України, оскільки ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення та розкаявся.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, то, на думку апелянта, вони є хибними.

Зазначає, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Стверджує, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник побутовий конфлікт, ініціатором якого був саме потерпілий. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували грубе порушення ОСОБА_7 громадського порядку з метою явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось би особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено того факту, що дії ОСОБА_7 створювали небезпеку іншим особам.

Не погоджується сторона захисту із вироком суду і за ч.2 ст.121 КК України, оскільки вважає, що належних доказів, які б підтверджували факт вчинення цього кримінального правопорушення, у матеріалах справи немає.

Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_10 міг оговорити обвинуваченого, оскільки ображений на нього через звинувачення у вбивстві батька. Крім того, свідок неодноразово вводив суд першої інстанції в оману, що ставить під сумнів достовірність показань свідка.

На вказану апеляційну скаргу від прокурора ОСОБА_11 надійшли заперечення, у яких він стверджує, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_7 15 травня 2024 року, приблизно о 20:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де перебуваючи на території зазначеного господарства, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, безпричинно почав виражатися в сторону ОСОБА_9 , нецензурною лайкою і в подальшому ігноруючи прохання останнього заспокоїтися, припинити свої протиправні дії та залишити територію вказаного господарства, діючи з особливою зухвалістю, почав наносити дерев`яним предметом удари по різним частинам тіла ОСОБА_9 в результаті чого завдав йому фізичну біль, а останній від отриманих ударів впав на землю, при цьому ОСОБА_7 , не дивлячись на прохання ОСОБА_9 припинити його побиття, продовжив наносити останньому удари в область голови та правої верхньої кінцівки, внаслідок чого завдав ОСОБА_9 фізичну біль та спричинив тілесне ушкодження у вигляді перелому ліктьового виростку правої ліктьової кістки із діастазом відламків по довжині, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

15 травня 2024 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень, безпричинно почав наносити удари дерев`яним предметом по різним частинам тіла ОСОБА_9 внаслідок чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому ліктьового виростку правої ліктьової кістки із діастазом відламків по довжині, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України.

06 вересня 2024 року приблизно о 22:00 год ОСОБА_7 під час спільного розпиття алкогольних напоїв із ОСОБА_12 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної суперечки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, у приміщенні житлового будинку та на подвір`ї господарства, за місцем проживання останнього, що на АДРЕСА_3 , а також на проїжджій частині поблизу воріт вказаного житлового домоволодіння, умисно, протиправно наніс не менш, як 22 удари кулаками рук та ногами в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок ОСОБА_12 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка вважала вирок районного суду обґрунтованим, а тому просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, колегія суддів доходить такого.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Із зазначеної норми закону слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, є правильним.

Так, висновок районного суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також письмовими доказами у справі, які були ретельно досліджені судом та покладені в основу обвинувального вироку і не заперечувались стороною захисту, а тому колегія суддів не наводить їх у даній ухвалі.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, то колегія суддів уважає, що вони є безпідставними.

Частина 1 статті 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК України. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення,

Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку

Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_9 , а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.296 КК України, а твердження апелянта у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Що стосується висновку районного суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, то, всупереч доводам сторони захисту, такі знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Так, із показів потерпілої ОСОБА_15 , наданими нею у суді першої інстанції, вбачається, що вона є рідною сестрою ОСОБА_12 07.09.2024 року їй зателефонував працівник поліції та повідомив, що її брата ОСОБА_12 вбив ОСОБА_7 . Також свідок показала, що у квітні 2024 року ОСОБА_7 у її присутності побив її брата, однак тоді до поліції не зверталися.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні у суді першої інстанції показав, що у день, коли сталася подія, він, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зібралися за місцем проживання останнього, де вживали спиртні напої. ОСОБА_16 з ОСОБА_17 почали за столом з`ясовувати відносини, під час яких обвинувачений наніс потерпілому два удари долонею по обличчю. У подальшому, свідок почув дзвін скла, обернувся та побачив, що ОСОБА_17 лежить на підлозі, а на ньому шафа та розбите дзеркало, а ОСОБА_16 стояв поруч. Він допоміг ОСОБА_17 підвестися і побачив біля його вуха кров від розсікання склом. Також свідок бачив, як обвинувачений кулаком наніс удар ОСОБА_17 на подвір`ї, від якого той упав, після чого ОСОБА_16 наніс ще один удар ногою по обличчю потерпілого. 07.09.2024 його розбудив ОСОБА_7 та повідомив, що ОСОБА_12 помер, розповідав йому, що продовжував бити ОСОБА_12 , коли вони залишились наодинці.

Із показів свідка ОСОБА_18 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що 07.09.2024 року вранці біля 08 години до нього зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що вбив людину. Також обвинувачений повідомив, що напередодні вони з ОСОБА_19 та ОСОБА_17 разом вживали спиртні напої, билися, сварилися, лягли спати, а вранці він прокинувся та побачив, що ОСОБА_17 лежить без ознак життя.

У колегії суддів немає підстав ставити під сумнів показання свідків, оскільки їх показання були незмінними, узгоджуються між собою, а також із письмовими доказами у справі. Крім того, усі свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Що стосується показань свідка ОСОБА_10 , то колегія суддів звертає увагу на те, що такі показання були взяті судом у сукупності із іншими доказами, та не були визначними для суду. Крім того, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням того, що свідок перебував у неприязних стосунках з обвинуваченим, матеріали справи не містять доказів, що свідок оговорив обвинуваченого.

Більше того, винуватість ОСОБА_7 , окрім показань потерпілої та свідків, підтверджується письмовими доказами, покладеними в основу вироку й які не оспорюються в апеляційній скарзі, зокрема, протоколом огляду місця події від 07.09.2024 р. з фототаблицею та відеозаписом до нього (т.1 а.к.п.152-200), висновком експерта №701 від 17.10.2024 (т.1 а.к.п.201-208), висновком експерта №640 екс від 10.09.2024 р. (т.1 а.к.п.245-246), висновком експерта №1433, №1434, №1436 та №1437 від 07.10.2024 року (т.2 а.к.п.77-80, 81-85, 86-89, 90-93), протоколом огляду від 07.09.2024 р. протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 18.10.2024 р. (т.2 а.к.п.102-107), висновком додаткової судово-медичної експертизи №701-Д від 11.11.2024 року (т.2 а.к.п.120-129), протоколом затримання та фототаблицею до нього від 07.09.2024 р. (т.1, а.к.п.219-223, т.2, а.к. п. 156-167), протоколами огляду від 17.09.2024 року та від 08.09.2024 р. (т.1 а.к.п. 216-218, т.2 а.к.п. 224-228).

Отже, твердження апелянта про те, що належних доказів, які б підтверджували факт вчинення цього кримінального правопорушення, у матеріалах справи немає, є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 завдав ОСОБА_12 умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст.121 КК України.

Невизнання ОСОБА_7 свої вини у вчиненому колегія суддів розцінює критично, оскільки вона доведена поза розумним сумнівом сукупністю беззаперечних доказів.

Аналізуючи вирок районного суду у частині призначеного покарання, колегія суддів уважає, що воно обране судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апелянта про можливість пом`якшення призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст. 69 КК України є необґрунтованими.

Виходячи зі змісту ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України, було б явно недоцільним.

При призначенні обвинуваченому покарання районним судом було враховано те, що він вчинив декілька кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, його особу, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, схильний до конфліктних ситуацій, судимий, при цьому, обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, однак встановлено ряд обставин, які обтяжують його покарання, зокрема: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочину; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; з особливою жорстокістю та у стані алкогольного сп`яніння. Також районним судом було враховано думку потерпілих.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченого, його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення схожих злочинів, а відтак підстав для застосування вимог ст. 69 КК України немає.

Обставини, наведені в апеляційній скарзі, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією злочину, за який він був засуджений, є неможливим.

Отже з урахуванням наведеного вище вирок районного суду, як законний, обґрунтований та вмотивований, слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3