Номер провадження: 11-сс/813/1187/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000189 від 18.02.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.06.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Терасполь, Республіки Молдови, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, ФОП, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України,

встановив:

в провадженні СУ ГУНП в Одеській області,перебуває кримінальне провадження №0000189 від 18.02.2025 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

10.04.2025 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.615 КПК України та в той же день йому повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.332 УУ України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та ч.3 ст.358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: підроблення посвідчення, іншого офіційного документу, які видаються чи посвідчуються установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і які надають права, з метою використання їх іншою особою та збут таких документів, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2025 року підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 08.06.2025 року, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси строк досудового розслідування продовжено до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 10.08.2025 року.

02.06.2025 року т.в.о. слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання мотивоване продовженням існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, необхідністю проведення ряду слідчих (розшукових) дій для завершення досудового розслідування, тому більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою до 02.08.2025 року, із визначенням застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, або застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує відсутністю доказів наявності ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також зазначає про визначення завідомо непомірного розміру застави. Також захисник зазначає, що слідчим суддею не прийнято до уваги та не враховано доводи підозрюваного про факт його незаконного затримання, підкидання грошових коштів, фото та телефону, які підтверджуються відеозаписом, у дослідженні якого слідчим суддею було відмовлено, а також залишено поза увагою покази, які містяться в протоколі додаткового допиту свідка ОСОБА_10 про неможливість ОСОБА_8 допомогти виїхати останньому за кордон.

Також захисник заявив клопотанням про дослідження доказів під час розгляду скарги, а саме: відеозапису затримання ОСОБА_8 та проведення його особистого обшуку, а також супровідний лист ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві та витяг з ЄРДР №0002031.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки з технічних причин відео конференція не відбулась. Захисник ОСОБА_7 не наполягав на забезпеченні участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував на задоволенні скарги, дослідивши матеріали судового провадження; відеозапис затримання підозрюваного; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні інкримінованого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд також вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає колегії суддів можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_11 на даний час обґрунтованого підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_11 розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки інший запобіжний захід з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для запобігання існуючих ризиків.

Крім того, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним відповідно до ст.182 КПК України, а також із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи захисника щодо непомірного розміру застави колегія суддів визнає неспроможними, з урахуванням кваліфікації злочину, який ОСОБА_8 та існуючих ризиків.

При цьому, колегія суддів, оцінюючи доводи сторони захисту щодо непомірності розміру застави, зауважує, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України.

Колегія суддів враховує обставини даної справи, особу підозрюваногота зазначає, що зміна запобіжного заходу останньому на більш м`який з великою вірогідністю може виявитися недостатнім стримуючим фактором для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків.

Відомостей про існування обставин, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

Посилання захисника на те, що відеозаписом затримання ОСОБА_8 нібито підтверджується факт його незаконного затримання, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки на теперішній час за вказаними обставинами Другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування за ч.2 ст.365 КК України.

Доводи захисника стосовно того, що відеозаписом затримання ОСОБА_8 також підтверджується підкидання грошових коштів, фото та телефону, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки переглянутий в судовому засіданні відеозапис, з урахуванням якості відео та ракурсу зйомки, є мало інформативним для таких висновків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали, зменшення розміру застави або зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Окрім того, доцільність подальшого тримання під вартою підозрюваного буде перевірена судом через нетривалий час, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника щодо незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0000189 від 18.02.2025 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4