Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4737/25
Номер провадження 1-кс/711/1282/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року

м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про накладення арешту на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням в якому просить накласти арешт на нерухоме майно (земельна ділянка), шляхом заборони розпорядження майном, з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , РНОКПП № НОМЕР_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що до СУ ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали УСР в Черкаській області ДСР НП України, про те, що на території м. Черкаси діє група осіб, яка спеціалізується на вчиненні шахрайства з нерухомим майном.

Під час відпрацювання вказаної інформації працівниками УСР в Черкаській області було встановлено, ряд осіб, які діяли умисно та з корисливих мотивів, шахрайським шляхом заволоділи чужим майно.

В 1993 році, житлово-експлуатаційною конторою житлово-будівельного кооперативу (далі ЖБК) видано довідку ОСОБА_5 про те, що рішенням виконавчим комітетом міської ради м. Черкаси № 275 від 30.09.1983, він являючись членом ЖБК, може викупити квартиру АДРЕСА_1 , за 25 635251 карбованців.

У подальшому, в термін до 24.06.2016 ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, в невстановленому місці, час та обставинах виготовляє завідомо недостовірне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2012, в змісті якого йдеться про те, що ОСОБА_6 звернувся до суду та просить узаконити боргові зобов`язання ОСОБА_5 , в розмірі 20 тис. дол. США, які нібито виникли на підставі договору позики від 09.08.2012. Вказаним рішенням позов ОСОБА_6 було задоволено, та вирішено, шляхом звернення стягнення на предмет застави - квартиру АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_6 .

Таки чином, вказаним рішення суду, було визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 , чим було виготовлено завідомо недостовірний правовстановлюючий документ, який за собою потягнув відповідні наслідки.

У подальшому 24.06.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Будищанської сільської ради Черкаського району, Черкаської області ОСОБА_7 , приймається рішення про державну реєстрацію квартири за ОСОБА_6 , якому присвоюється реєстраційний номер 01. Підставою для реєстрації права власності було підроблене рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі (без номеру) від 25.12.2012 про стягнення квартири за погашення уявного боргу від законного власника квартири ОСОБА_5 , яке завідомо було використано ОСОБА_6 .

У 2023 році ОСОБА_6 , в невстановленому місці, час та обставинах, виготовляє завідомо недостовірну боргову розписку про борг в розмірі 25 000 доларів США, перед ОСОБА_8 .

З метою надання своїм злочинним діям законного характеру та часткового приховування злочинної схеми по заволодінню чужим майном, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , звернувся до суду із позовною заявою, щодо стягнення із ОСОБА_8 штучно сформовану суму грошових коштів у розмірі 1 252 074,88 грн., яку пізніше буде збільшено до 3 797 542,97 млн. грн., достовірно знаючи, що суд задоволить його позов, та в подальшому це надасть можливість, зареєструвати право на квартиру за ОСОБА_8 ..

08.09.2023 суддя Соснівського районного суду м. Черкаси, ухвалює рішення у справі №712/7257/23 про стягнення з ОСОБА_6 , боргу в розмірі 3 797 542,97 млн. грн..

08.05.2024 проводяться аукціонні торги, в результаті яких ОСОБА_8 видається свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №1-833, право власності на квартиру реєструється за ОСОБА_8 . Підставою проведення торгів було свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) №1-833 від 08.05.2024.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що вказана квартира ОСОБА_5 , не була приватизована, та належить територіальній громаді м. Черкаси.

У такий спосіб, із власності територіальної громади м. Черкаси у приватну власність ОСОБА_6 вибуло вказане нерухоме майно, на підставі завідомо недостовірних документів, чим було спричинено матеріальної шкоди інтересам держави.

Таким чином, із залученням певного кола осіб, невстановленими особами за сприяння ОСОБА_6 у вчиненні злочинної діяльності, на підставі завідомо підроблених документів, було реалізовано чуже майно ОСОБА_8 , тим самим штучно створено добросовісного набувача.

В подальшому 18.10.2024 року, ОСОБА_8 , укладає договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 , відповідно якого продає квартиру АДРЕСА_1 , за 1782927, 00 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 00 копійок, останній.

23.04.2025 вищевказана квартира визнана речовим доказом, так як була об`єктом вчинення злочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи факт вчинення тяжкого злочину, прокурор вважає за доцільне застосувати арешт до нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 котра на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , РНОКПП № НОМЕР_1 , з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та пояснив, що здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Просить накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони розпорядження майном, з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , РНОКПП № НОМЕР_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира була предметом посягання та визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Власник майна ОСОБА_4 вислухавши думку прокурора та його уточнення щодо необхідності накладення арешту шляхом заборони її продажу не заперечила.

Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме за фактом незаконного заволодіння групою осіб житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом вчинення шахрайських дій, чим завдано інтересам територіальної громади м. Черкаси матеріальних збитків у великих розмірах.

Так, в 1993 році, житлово-експлуатаційною конторою житлово-будівельного кооперативу (далі ЖБК) видано довідку ОСОБА_5 про те, що рішенням виконавчим комітетом міської ради м. Черкаси № 275 від 30.09.1983, він являючись членом ЖБК, може викупити квартиру АДРЕСА_1 , за 25 635251 карбованців.

У подальшому, в термін до 24.06.2016 ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, в невстановленому місці, час та обставинах виготовляє завідомо недостовірне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2012, в змісті якого йдеться про те, що ОСОБА_6 звернувся до суду та просить узаконити боргові зобов`язання ОСОБА_5 , в розмірі 20 тис. дол. США, які нібито виникли на підставі договору позики від 09.08.2012. Вказаним рішенням позов ОСОБА_6 було задоволено, та вирішено, шляхом звернення стягнення на предмет застави - квартиру АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_6 .

Таки чином, вказаним рішення суду, було визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 , чим було виготовлено завідомо недостовірний правовстановлюючий документ, який за собою потягнув відповідні наслідки.

У подальшому 24.06.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Будищанської сільської ради Черкаського району, Черкаської області ОСОБА_7 , приймається рішення про державну реєстрацію квартири за ОСОБА_6 , якому присвоюється реєстраційний номер 01. Підставою для реєстрації права власності було підроблене рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі (без номеру) від 25.12.2012 про стягнення квартири за погашення уявного боргу від законного власника квартири ОСОБА_5 , яке завідомо було використано ОСОБА_6 .

У 2023 році ОСОБА_6 , в невстановленому місці, час та обставинах, виготовляє завідомо недостовірну боргову розписку про борг в розмірі 25 000 доларів США, перед ОСОБА_8 .

З метою надання своїм злочинним діям законного характеру та часткового приховування злочинної схеми по заволодінню чужим майном, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , звернувся до суду із позовною заявою, щодо стягнення із ОСОБА_8 штучно сформовану суму грошових коштів у розмірі 1 252 074,88 грн., яку пізніше буде збільшено до 3 797 542,97 млн. грн., достовірно знаючи, що суд задоволить його позов, та в подальшому це надасть можливість, зареєструвати право на квартиру за ОСОБА_8 ..

08.09.2023 суддя Соснівського районного суду м. Черкаси, ухвалює рішення у справі №712/7257/23 про стягнення з ОСОБА_6 , боргу в розмірі 3 797 542,97 млн. грн..

08.05.2024 проводяться аукціонні торги, в результаті яких ОСОБА_8 видається свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №1-833, право власності на квартиру реєструється за ОСОБА_8 . Підставою проведення торгів було свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) №1-833 від 08.05.2024.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що вказана квартира ОСОБА_5 , не була приватизована, та належить територіальній громаді м. Черкаси.

У такий спосіб, із власності територіальної громади м. Черкаси у приватну власність ОСОБА_6 вибуло вказане нерухоме майно, на підставі завідомо недостовірних документів, чим було спричинено матеріальної шкоди інтересам держави.

Таким чином, із залученням певного кола осіб, невстановленими особами за сприяння ОСОБА_6 у вчиненні злочинної діяльності, на підставі завідомо підроблених документів, було реалізовано чуже майно ОСОБА_8 , тим самим штучно створено добросовісного набувача.

В подальшому 18.10.2024 року, ОСОБА_8 , укладає договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 , відповідно якого продає квартиру АДРЕСА_1 , за 1782927, 00 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 00 копійок, останній.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №428596981 від 26.05.2025 право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 5720, виданий 18.10.2024, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 .

За таких обстави, в органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що невстановлені особи, шляхом обману набули право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_11 від 23.04.2025, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Кількість раз, яку невідомі особи застосовували як продаж квартири вказує на бажання її приховати між іншими власниками, можливо і добросовісних набувачів.

Відповідно до вимог до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, зазначене свідчить, що на даний час, злочинні дії спрямовані на заволодіння цією квартирою. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також слід зазначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його відчуження іншим особам, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, з огляду їх недоведеність в судовому засіданні володільцем майна.

Керуючись ст.ст.7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000305 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про накладення арешту на нерухоме майно задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , РНОКПП № НОМЕР_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Арешт накласти шляхом встановлення заборони розпорядження та відчуження вищевказаного майна, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05.06.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1