ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1659/25 Справа № 180/683/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000088 за апеляційними скаргами прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополя Дніпропетровської області, громадянин України, із середньою освітою, який неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

08.12.2009 Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

12.07.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 395 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 08.12.2009 р. та призначено до відбуття 3 роки позбавлення волі;

28.03.2014 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком 2 роки;

03.03.2015 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 121 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком Марганецького міського суду від 28.03.2014, до відбуття 7 років 6 місяців позбавлення волі;

07.10.2015 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України покарання за даним вироком поглинуто покаранням за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2015, та призначено до відбуття 7 років 6 місяців позбавлення волі;

30.08.2017 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за даним вироком поглинуто покаранням за вироком Марганецького міського суду від 07.10.2015. До відбуття 7 років 6 місяців. Покарання відбув, звільнений з місць позбавлення волі 04.06.2021;

15.06.2023 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Покарання не відбуто,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, - за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2025 року, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Марганецького міського суду від 15.06.2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно призначено остаточне покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Запоріжжя, громадянин України, із середньою освітою, який неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, - за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано строк попереднього ув`язнення та період цілодобового домашнього арешту.

Стягнуто судові витрати, вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а :

вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визнано винним в тому, що вони у лютому 2022 року, точної дати та часу не встановлено, вступили у попередню змову для реалізації злочинного умислу нападу на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заволодіння майном ОСОБА_12 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 25.02.2022 року, в дений час доби (точного часу не встановлено) підійшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , і шляхом пошкодження паркану увійшли на територію вказаного домоволодіння, після чого підійшли до вхідних дверей житлового будинку. ОСОБА_9 постукав у вхідні двері, потерпілий ОСОБА_12 відчинив двері будинку. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, керуючись корисливими мотивами, незаконно, всупереч волі власника, проникли всередину будинку, що є житлом, та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, напали на ОСОБА_12 , а саме: ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_12 , який намагався зачинити двері, схопив його в області грудей та зробив крок уперед, намагаючись пройти всередину будинку, однак перечепився через поріг та разом з потерпілим ОСОБА_12 впав на підлогу. В результаті боротьби, ОСОБА_9 опинився зверху ОСОБА_12 , коліном правої ноги надавив на область грудної клітки ОСОБА_12 , утримуючи руки останнього, і сказав ОСОБА_10 знайти мотузку, щоб зв`язати потерпілого. ОСОБА_10 побачив на підлозі дріт й посунув його ногою до ОСОБА_9 , який цим дротом зв`язав обидві руки потерпілого в області грудної клітки. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відтягнули ОСОБА_12 до приміщення спальної кімнати та посадили його на підлозі біля ліжка.

Далі, діючи групою осіб, перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 стали обшукувати кімнати будинку, та відшукали майно, що належить ОСОБА_12 :

- грошові кошти в сумі 8000 грн.;

- планшет марки «Samsung» моделі SM-T515 на 32 GB, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 5500,00 грн.;

- диктофон марки «Bluetooth» на 8 GB, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 2198,56 грн.;

- пістолет «Флобер МЕ-38» Magnum-4R, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 4701,57 грн.;

- підводну рушницю марки «Prize» для полювання під водою, вартість якої в ході досудового розслідування не встановлена;

- бінокль марки «Tasco» 20х32, 100m/100m, вартість якої в ході досудового розслідування не встановлена;

- розкладний ніж назвою «USA», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;

- розкладний ніж назвою «Columbia», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;

- розкладний ніж назвою «Minsheng», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;

- три статуетки, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого;

- дві книги Біблії, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого,

після чого, утримуючи при собі вищевказане майно, залишили місце вчинення злочину та розпорядилися ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 20400,31 грн.

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_13 згідно висновку експерта № 39 від 22.04.2022 року, спричинені тілесні ушкодження: інфільтруючий крововилив грудної клітки зліва 15х12 см, розташований між середньо-ключичною та середньо-пахвовою лініями, на рівні переломів 6, 7 ребер зліва, з ознаками прижиттєвості, маси еритроцитів у порожнинах груп альвеол, венозне повнокрів`я міокарду, як один з чинників шокової реакції серця на травму.

Встановлені ушкодження спричинені від не менш ніж однієї механічної дії (удар) тупого твердого предмету в ліву половину грудної клітки зі значною силою, достатньою для руйнації кісткової тканини ребер.

Закрита травма грудної клітки з переломами 6, 7 ребер, крововиливом у м`які тканини, що призвели до розвитку забою легень, серця за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжкіх тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжкіх тілесних ушкоджень.

Також, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що під час здійснення розбійного нападу за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , діючи спільно із ОСОБА_10 групою осіб, умисно, раптово та неочікувано для потерпілого, керуючись корисливими мотивами, з метою подальшого доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, не маючи наміру на заподіяння смерті, ОСОБА_9 , долаючи опір ОСОБА_12 , який намагався зачинити двері, схопив потерпілого в області грудей та зробив крок уперед, намагаючись пройти всередину будинку, однак перечепився через поріг та разом з потерпілим ОСОБА_12 впав на підлогу. В результаті боротьби, ОСОБА_9 опинився зверху ОСОБА_12 , коліном правої ноги надавив на область грудної клітки ОСОБА_12 , та утримуючи обидві руки останнього, зв`язав їх дротом, який йому подав ОСОБА_10 , в області грудної клітки. Потім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відтягнули ОСОБА_12 до приміщення спальної кімнати та посадили на підлозі біля ліжка.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на місці вчинення злочину.

Згідно висновку експерта № 39 у потерпілого ОСОБА_12 встановлені тілесні ушкодження: інфільтруючий крововилив грудної клітки зліва 15х12 см, розташований між середньо-ключичною та середньо-пахвовою лініями, на рівні переломів 6, 7 ребер зліва, з ознаками прижиттєвості, маси еритроцитів у порожнинах груп альвеол, венозне повнокрів`я міокарду, як один з чинників шокової реакції серця на травму, які за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та можуть бути причиною настання смерті.

Крім того, наступного дня, тобто 26.02.2020, приблизно о 02-03 годині, точного часу не встановлено, з метою приховування своїх злочинних дій, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де віднайшли каністру бензину, після чого ОСОБА_9 облив ним приміщення будинку й тіло померлого ОСОБА_12 , та підпалив, після чого разом вони покинули територію вказаного домоволодіння.

При судово-гістологічному дослідженні внутрішніх органів трупа (акт № 3213 від 12.04.2022) ознак прижиттєвої дії високої температури полум`я на тіло ОСОБА_12 не встановлено.

Згідно висновку експерта № 39 від 22.04.2022 року, встановлені у потерпілого ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження спричинені від не менш ніж однієї механічної дії (удар) тупого твердого предмету в ліву половину грудної клітки зі значною силою, достатньою для руйнації кісткової тканини ребер. Характер крововиливу в м`які тканини грудної клітки свідчить, що тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті, в межах десятка хвилин (10-30 хвилин).

Причина смерті ОСОБА_12 не встановлена через значне обвуглення тіла, що підтверджується прогоранням та озолінням шкіри, м`яких тканин, кісток склепіння черепа, нижніх кінцівок, внутрішніх органів

Тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, можуть бути причиною настання смерті, однак через різке обвуглення тіла причинний зв`язок між встановленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті остаточно встановити неможливо.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

На зазначене рішення прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , обвинуваченим ОСОБА_9 , захисником адвокатом ОСОБА_8 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності покарання призначеного судом ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, строк відбування покарання рахувати з 23.03.2022 року. Також просить, ОСОБА_10 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 2 ст. 121 КК України у вид 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_10 термін попереднього ув`язнення за період часу перебування пі вартою з 23.03.2022 року по 01.12.2022 року включно та 07.03.2023 року по 11.10.2023 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Також зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_10 термін перебування під цілодобовим домашнім арештом у період з 02.12.2022 року по 06.03.2023 року та з 12.10.2023 року по20.05.2024 року, із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту, відповідають одному дню позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначені покарання ОСОБА_10 судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, зокрема не враховано низки обставин, а саме, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину проти власності, що спричинив загибель людини похилого віку. Крім того вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_10 не визнав, жодних активних дій на повернення майна потерпілому або на усунення наслідків вчиненого не вчиняв.

Зауважує, що відсутні обставини, що пом`якшують покарання.

Наголошує, що в порушення вимог ст. 59 КК України, при призначені додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, суд не зазначив в якій саме частині необхідно конфіскувати майно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду щодо нього також, просить призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання. На обґрунтування своїх вимог вказує, що свідків захисту допитано не було, неповнолітніх ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які змогли б в суді надати характеристику потерпілому, що він їх зваблював.

Наголошує, що є свідок ОСОБА_16 , який бачив, як 21.03.2024 року, до нього увірвались 4 працівники дізнання та побили його, після чого поклали до багажнику автомобіля, вивезли на кар`єр та знущались, після цього в нього був зламаний ніс, ребра та інші тілесні ушкодження. Після цього він прийшов додому та попросив свого брата ОСОБА_17 викликати працівників прокуратури для написання явки з повинною.

Вказує, що суд не прийняв до уваги, що він є інвалідом 2 групи з 2013 року та має низку захворювань.

Наголошує, що потерпілого він не вбивав, його вбив ОСОБА_10 , який довго планував грабіж та просив ОСОБА_14 , щоб вона дивилась, куди потерпілий складає гроші та цінні речі.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, призначити строк покарання, який відбутий ОСОБА_10 на момент розгляду апеляційної скарги, зарахувати строк попереднього ув`язнення та строк перебування під домашнім арештом.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що висновок суду про дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є попередньою домовленістю, є хибим, оскільки ОСОБА_9 раніше не одноразово судимий за тяжкі злочини та відповідно мав вплив на ОСОБА_18 та він боявся йти проти ОСОБА_9 .

Вказує, що встановлено лише вчинення особливо тяжкого злочину ОСОБА_9 і вимушена присутність при цьому ОСОБА_10 . Однак при призначені покарання суд визнав їх дії співмірними та призначив однакове покарання за ч. 2 ст. 121 КК України. Наголошує, що саме від дій ОСОБА_9 наступила смерть потерпілого.

Стверджує, що матеріали провадження не містять жодного доказу домовленості між обвинуваченими та доказів, які вказують саме на вину ОСОБА_10 . Суд, в порушення вимог чинного законодавства, посилається на показання ОСОБА_10 надані ним на стадії досудового розслідування та ігнорує його показання надані в суді, де зазначив, що дуже боявся ОСОБА_9 , тому й пішов з ним, спільної домовленості між ними не було. Всі дії скоював ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 поставлено перед фактом, та був змушений чекати на дворі, жодного удару він потерпілому не наносив, речі не збирав, викраденим майном розпоряджався безпосередньо ОСОБА_9 , та з цих речей надав ОСОБА_10 1000 гривень та пістолет.

Звертає увагу, що після затримання ОСОБА_10 погрожували вбивством, вивозили на кар`єр та наносили тілесні ушкодження. Тому все підписував та показання повторював під диктовку. Суд безпідставно посилався на показання обвинувачених під час проведення слідчого експерименту, оскільки останні зауважували, що щодо них здійснювались недозволені методи, саме тому вони надали визнавальні показання. Перевірка ДБР за цих підстав проведена не повно, оскільки не допитані навіть самі обвинувачені, слідчим свідомо проігноровані докази нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Зауважує, що під час досудового розслідування порушені Конституційні права ОСОБА_10 , під час проведення слідчих дій він був позбавлений можливості захищати себе, за пред`явленою кваліфікацію кримінальних правопорушень не встановлено мотиву та умислу, пред`явлене обвинувачення не підтверджується жодними доказами, викладені обставини є спотвореними та не відповідають дійсності.

Наголошує, що пояснення особи під час її затримання не є джерелом доказу. Крім того, у вироку суду від 14.02.2025 року без зміни кваліфікації скоєних злочинів, суддею змінено на викладено в значно зменшеному обсягу фактичні обставини кримінального правопорушення, чим порушено положення ст. 338 КПК України. Так, у своєму вироку, суд аналізуючи покази обвинувачених очевидно спотворює дійсність показів і спростовує свої ж висновки у вироку, вказуючи, що обвинувачені діяли спільно, групою осіб, в свою чергу зазначив, що ОСОБА_9 долаючи опір потерпілого схопив його та всі подальші дії, також вчинені ОСОБА_9 . Крім того, відповідно до висновку експертизи, тілесні ушкодження, виникли від не менш ніж одного удару. Отже, ОСОБА_10 ніякого відношення до нанесення тілесних ушкоджень та смерті потерпілого не має. Суд не звернув увагу, що ОСОБА_9 під час кожного пояснення зазначав, що ОСОБА_10 не знав, про його план злочину, а взяв його із собою, щоб той допоміг перенести речі та вже перед закінченням судового слідства змінив свої покази. Жодних свідків на підтвердження вини ОСОБА_10 не допитано, всі свідки лише надали показання щодо особи обвинуваченого.

Вказує, що в даному випадку в діях ОСОБА_10 наявний склад ч. 1 ст. 396 КК України, та ексцес виконавця, а саме вчинення злочину виконавцем, що не охоплювалось умислом інших співучасників.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , заперечувала щодо апеляційних скарг сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повністю заперечували нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та доведеність їх вини, захисника, діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, зазначивши, що відсутня попередня змова обвинувачених та наявність доказів щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, заперечував проти апеляційної скарги прокурора, захисника, діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 маючи не знату та не погашену судимість за вчинення умисних злочинів, 25.02.2022 року близько 10 годин 00 хвилин разом із ОСОБА_10 перебував неподалік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де у ОСОБА_9 виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням до вищевказаного житла. Далі ОСОБА_9 , розподіливши ролі, вступив із ОСОБА_10 у попередню змову з метою реалізації злочинного умислу, визначили об`єктом свого посягання господаря вищевказаного домоволодіння ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 25.02.2022 року близько 10 годин 00 хвилин шляхом пошкодження хвіртки, увійшли на територію, після чого підійшли до вхідних дверей житлового будинку, у які постукали, у зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_12 відчинив двері будинку. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , керуючись корисливими мотивами, незаконно, всупереч волі власника, проникли всередину будинку, що є житлом, та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, напали на ОСОБА_12 , а саме: ОСОБА_9 руками штовхнув потерпілого ОСОБА_12 , від чого останній впав на підлогу разом з ОСОБА_9 , який в свою чергу став руками утримувати потерпілого, в той час як ОСОБА_10 наніс близько п`яти хаотичних ударів металевою палицею ОСОБА_12 в область верхньої частини тулуба, яку потерпілий прикривав руками, після чого ОСОБА_9 підвівся, коліном правої ноги надавив на область грудної клітини ОСОБА_12 , взяв до рук дріт, який знайшов на підлозі та зв`язав обидві руки потерпілого в області грудної клітини. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відтягнули ОСОБА_12 до приміщення спальної кімнати та посадили його на підлозі біля ліжка. В наступному, ОСОБА_9 пішов до іншої кімнати, в той час як ОСОБА_10 невстановленим предметом наніс ще більше 5 ударів потерпілому ОСОБА_12 .

Далі, діючи групою осіб, перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 стали обшукувати кімнати будинку, та відшукали майно, що належить ОСОБА_12 : - грошові кошти в сумі 8000 грн.;- планшет марки «Samsung» моделі SM-T515 на 32 GB, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 5500,00 грн.;- диктофон марки «Bluetooth» на 8 GB, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 2198,56 грн.;- пістолет «Флобер МЕ-38» Magnum-4R, вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи становить 4701,57 грн.;- підводну рушницю марки «Prize» для полювання під водою, вартість якої в ході досудового розслідування не встановлена;- бінокль марки «Tasco» 20х32, 100m/100m, вартість якої в ході досудового розслідування не встановлена;- розкладний ніж назвою «USA», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;- розкладний ніж назвою «Columbia», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;- розкладний ніж назвою «Minsheng», який не становить матеріальної цінності для потерпілого;- три статуетки, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого;- дві книги Біблії, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого,після чого, утримуючи при собі вищевказане майно, залишили місце вчинення злочину та розпорядилися ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 20400,31 грн.

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_19 згідно висновку експерта № 39 від 22.04.2022 року, спричинені тілесні ушкодження: інфільтруючий крововилив грудної клітки зліва 15х12 см, розташований між середньо-ключичною та середньо-пахвовою лініями, на рівні переломів 6, 7 ребер зліва, з ознаками прижиттєвості, маси еритроцитів у порожнинах груп альвеол, венозне повнокрів`я міокарду, як один з чинників шокової реакції серця на травму.

Встановлені ушкодження спричинені від не менш ніж однієї механічної дії (удар) тупого твердого предмету в ліву половину грудної клітки зі значною силою, достатньою для руйнації кісткової тканини ребер. Характер крововиливу в м`які тканини грудної клітки свідчить, що тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті, в межах десятка хвилин (10-30 хвилин)ю

Закрита травма грудної клітки з переломами 6, 7 ребер, крововиливом у м`які тканини, що призвели до розвитку забою легень, серця за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на місці вчинення злочину.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Під час проведення судового розгляду судом встановлений інший обсяг обставин, ніж наведений в обвинувальному акті, при цьому прокурор не скористався правом на зміну обвинувачення в суді. Отже, місцевий суд виклав у вироку ті фактичні обставини, які вважав доведеними, при цьому взагалі не зазначив тих фактичних обставин, які інкриміновані органом досудового розслідування.

При формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, місцевий суд допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України тавизнав недоведеним спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 металевою палицею та зазначив, що органом досудового розслідування знаряддя ненаесення ударів не встановлено. В протоколі огляду місця події відсутня згадка про металеву кочергу. Тим більше, що самого нанесення ударів ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_9 не бачив, лише почув звуки, схожі на удари.

Так, судом визнано доведеним вину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Однак, місцевий суд кваліфікуючи дії обвинувачених за ознакою попередньої змови групою осіб та поєднанням із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, взагалі не встановив та не навів, в яких саме діях ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень та змова останніх на нанесення таких ушкоджень. Отже, місцевий суд зменшив обсяг обвинувачення, що встановлений органом досудового розслідування, однак не зазначив у вироку узгоджених дій обвинувачених, які мають ознаки нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, при цьому кваліфікацію їх дій залишив такою, як інкриміновано органом досудового розслідування.

Крім того, суд першої інстанції хоч і послався у вироку на протокол слідчого експерименту від 29.04.2022 року за участю ОСОБА_9 , однак не надав належної оцінки та не спростував правдивість його свідчень під час його проведення, зокрема в частині, коли дідусь відчинив двері, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_10 з питанням, як звати дівчину. ОСОБА_10 відповідає, що « ОСОБА_20 », і в цей момент дідусь б`є ОСОБА_9 по обліччю та хапає за руки, нащо ОСОБА_9 також охопив руками дідуся і обидва впали в коридорі від вхідних дверей. ОСОБА_9 почав кликати ОСОБА_10 допомогти йому. Дідусь знаходився на спині і руками тримав ОСОБА_9 . Після чого дідусь перевернувся, і ОСОБА_9 опинився під ним. А ОСОБА_10 схопив залізну палку та почав бити по руках, по плечах дідуся, щоб той відпустив ОСОБА_9 . Було нанесено приблизно 5-6 хаотичних ударів.

Крім того, під час цього ж слідчого експерименту, ОСОБА_9 показав, що в цей момент, поки ОСОБА_9 знаходився в іншій кімнаті, він почув крик, а згодом тупі удари, приблизно 5 глухих ударів. Зайшовши до кімнати, де знаходився дідусь, побачив, що у останнього разрубана голова та закотилися очі. Підбігши до дідуся, ОСОБА_9 розв`язав йому руки та поклав на спину, та почав робити штучне дихання, а саме: обома руками надавлював на грудну клітину і тим самим намагався привести до тями (приблизно одну хвилину).

Під час проведення слідчого експерименту 23.03.2022 року ОСОБА_9 показав, перебуваючи в будинку потерпілого пішов до зали-кімнати, шукати грошові кошти, грошей не знайшов, взяв статуетку …, після чого почув крики та стукіт, почав питати ОСОБА_21 , що сталося, на що почув відповідь, що він ОСОБА_22 його втихомирив. Коли зайшов у дальню кімнату, то побачив, що у дідуся розбита голова, очі закотились. Торкнувся дідуся та почав казати, що ОСОБА_22 накоїв, він його вбив. Але ОСОБА_22 сказав, що він його не чіпав. ОСОБА_9 намагався реанімувати дідуся, але вже було пізно.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 показав, що коли він був в іншій кімнаті, почув удари, спитав, що там. ОСОБА_23 відповів, що дід почав хрипіти і він його «вгамував». Іван, скоріш за все, бив діда металевою кочергою, розміром приблизно 70 см.

Зміна показань обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на спробу ввести суд в оману задля уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин або пом`якшити покарання шляхом зміни кваліфікації на більш м`яку. Чим викликає сумнів в достовірності кожної деталі наведеної обвинуваченим щодо фактичних обставин злочину, однак не виключає факту спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які потягли смерть потерпілого, з метою заволодіння його майном.

Під час проведення слідчого експерименту від 23.03.2022 року ОСОБА_10 показав, що підійшовши до дверей будинку, ОСОБА_9 постукав та почув, що підійшов до дверей дідусь, представився працівником поліції. Дідусь відчинив двері, ОСОБА_9 схопив дідуся за руки та вони почали боротися. ОСОБА_9 повалив дідуся на підлогу, перевернув на живіт та сказав ОСОБА_10 подати мотузку для того, щоб зв`язати дідуся. Зв`язували вдвох.

Під час проведення слідчого експерименту від 29.04.2022 року ОСОБА_10 показав, що дідусь відчинив двері, після чого ОСОБА_9 почав йти всередину будинку, але дідусь не впускав. Тоді ОСОБА_9 схопив дідуся за руки та завалив на підлогу, після чого крикнув ОСОБА_10 й попрохав допомогти. ОСОБА_10 знаходився на вулиці за дверима. Коли підійшов, то побачив, що дідусь лежить на спині в коридорі, ОСОБА_9 став правим коліном на грудну клітку дідуся. ОСОБА_10 подав провід, та ОСОБА_9 зв`язав діду руки спереду.

Отже, обидва обвинувачених вказують, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілому спричинялось, в показаннях ОСОБА_9 уточняється, що про нанесення тілесних ушкоджень металевим предметом, однак кожен обвинувачений окремо, вказує на іншого. При цьому місцевим судом взагалі не наведено нанесення будь-яких тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, при кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів зазначає, що ушкодження на голові потерпілого, які бачив ОСОБА_9 не нівелюють нанесення тілесних ушкоджень і по тілу потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які виявлені під час проведення відповідних медичних експертиз, з урахуванням того, що самі дії направлені на нанесення тілесних ушкоджень останній не бачив.

Разом з цим, обвинувачені не заперечують що вони перебували у домі потерпілого з метою заволодіння його майном, також не заперечують, що на потерпілого був направлений фізичний вплив для подолання опору та можливості пройти в будинок, зокрема той факт, що ОСОБА_9 разом із потерпілим впали на підлогу, та той факт, що обидва обвинувачених зв`язували руки потерпілому та відтягнули до кімнати.

Встановлено, що інших осіб в будинку не було, відповідно до висновку експертизи №39, якою встановлено, що в даному випадку тіло ОСОБА_12 перебувало в осередку пожежі після настання смерті, та згідно з показаннями самих обвинувачених смерть потерпілого настала ще під час перебування обвинувачених в домі, тобто цілком зрозуміло, що тяжкі тілесні ушкодження спричинені саме обвинуваченими, однак судом не встановлено способу та взагалі не наведено що ними здійснювались будь-які дії направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Судом наведено, що в результаті боротьби, ОСОБА_9 опинився зверху ОСОБА_12 , коліном правої ноги надавив на область грудної клітки ОСОБА_12 , разом з цим відповідно до висновку експерта № 39 від 22.04.2022 року, встановлені у потерпілого ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження спричинені від не менш ніж однієї механічної дії (удар) тупого твердого предмету в ліву половину грудної клітки зі значною силою, достатньою для руйнації кісткової тканини ребер. Характер крововиливу в м`які тканини грудної клітки свідчить, що тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті, в межах десятка хвилин (10-30 хвилин).

Отже, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворились саме від ударів, проте наявність ударів судом не наведена взагалі або інших механічних дій, від яких могли утворитись виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Також, суд не звернув увагу, що висновками експертів встановлено тяжкість тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_12 саме в комплексі, тобто усі виявлені ушкодження разом, є тяжкими, а чи всі ці ушкодження спричинені обвинуваченими, зокрема венозне повнокрів`я міокарду, як один з чинників шокової реакції серця на травму - підлягає встановленню, що судом зроблено не було.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 35-Е за результатами судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_12 , причинно-наслідковий зв`язок між утворенням вищеозначених тілесних ушкоджень і настанням смерті потерпілого в даному випадку встановити неможливо у зв`язку зі значим обвугленням тіла.

Разом з цим, місцевий суд прийшов до переконання, що смерть ОСОБА_12 настала в результаті злочинних дій ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а саме в результаті спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень,небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, однак, колегія суддів зауважує, що спричинення самих тілесних ушкоджень обвинуваченими у вироку не наведена, зазначено лише про боротьбу ОСОБА_9 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Встановлення причинно-наслідкового зв`язку виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого та настанням смерті, безсумнівно потребують спеціальних знань, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження медичного експерта.

Отже, встановлення судом причинно-наслідкового зв`язку є необґрунтованим.

На переконання колегії суддів суд, першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про звуження обсягу обвинувачення таким чином, що взагалі не навів спосіб нанесення тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вибірково прийняв до уваги наявні докази та не спростував позицію обвинувачених в ракурсі з письмовими доказами, саме щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Вказані позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 22.03.2018, справа №521/11693/16-к.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 26 вересня 1990 року, суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Отже, відсутність в оскаржуваному вироку чіткого формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинувачених, які встановлені ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. За таких обставин відповідно до приписів ст.ст. 409, 412 КПК України, вирок підлягає скасуванню.

Крім того, на спростування доводів сторони захисту, колегія суддів звертає увагу, що дії ОСОБА_10 жодним чином не вказують, що він боявся ОСОБА_9 та чинив дії через примушування останнього, оскільки перебіг подій, відповідно до показань самого ОСОБА_10 вказує, що в разі небажання вчиняти злочин разом із ОСОБА_9 , останній мав беззаперечну можливість або покинути місце події, в період коли чекав надворі, як про це стверджує ОСОБА_10 , або не йти до будинку потерпілого вдруге, або повідомити правоохоронні органи про вчинення злочину ОСОБА_9 , отже ОСОБА_10 мав можливість не лише припинити дії ОСОБА_9 , а й не допомагати йому та не вчиняти злочин самому.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку із тим, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про дослідження доказів, для встановлення іншого об`єму обвинувачення, яке встановлено органом досудового розслідування, колегія суддів позбавлена можливості, під час апеляційного перегляду встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та перевірити їх доказами, а тому через істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

В той же час, згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України підставами для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції є порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України.

Однак, враховуючи, що в даному випадку судом порушено також загальні засади кримінального провадження, а саме засаду законності, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд справи.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не здійснює оцінки доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд справи у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом із цим, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 416 КПК України щодо особливостей нового судового розгляду судом першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Також колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року по справі №444/2200/15-к, від 14 вересня 2020 року в справі №740/3597/17 та від 23 вересня 2019 року у справі №728/2724/16-к, відповідно до яких, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч.2 ст.416 КПК України, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведе до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги встановлені та наведені вище допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та скасування оскаржуваного вироку суду у зв`язку із допущеними істотними порушеннями вимог КПК України, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у цій ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідити всі зібрані докази у справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі доводи викладені в апеляційних скаргах та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги прокурора Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06 липня 2025 року включно.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06 липня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді