1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8844/22 1-кп/335/572/2025
20 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, м. Красноперекопськ, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 09.12.2004 Красноперекопським міським судом АР Крим за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;
- 09.06.2005 Красноперекопським міським судом АР Крим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст. 289, ст.69, ст.70, ст.71 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; звільнений з Самбірської ВК Львівської області 01.07.2008 умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 3 місяці 29 днів;
- 23.07.2009 Красноперекопським міськрайонним судом АР Крим за ч.3 ст.185, ст.71 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- 15.08.2012 Кіровським міським судом Донецької області за ст.391, ст.71 КК України, до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 15.08.2014 з Темнівської ВК Харьківської області за відбуттям строку покарання;
- 12.12.2014 Мелітопольским міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
- 12.03.2015 Ухвалою апеляційного суду Запорізької області вирок Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області скасовано, призначено новий судовий розгляд;
- 01.04.2016 Мелітопольским міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць; 01.04.2016 звільнений з Кам`янської ВК Запорізької області на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.06.2016;
- 24.12.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Юльївка, Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
- 24.01.2023 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України, до арешту строком на 2 місяці;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого:
- 07.09.2009 Джанкойським міськрайонним судом АР Крим за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 11 років; звільнений 17.02.2017 з Біленьківської ВК Запорізької області умовно достроково на підставі ухвали Заводського районного суду Запорізької області від 09.02.2017 з невідбутим строком 2 роки 7 місяців 21 день;
- 09.12.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України,
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися.
13.05.2025 від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення судового засідання 20.05.2025 у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці. В заяві зазначено, що при необхідності вирішення 20.05.2025 окремих невідкладених процесуальних питань, захисник не заперечує проти призначення обвинуваченому ОСОБА_5 захисника в порядку надання правничої допомоги під час окремої процесуальної дії.
19.05.2025 від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання 20.05.2025 у зв`язку з перебуванням у відпустці.
У судовому засіданні 20.05.2025 прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом було з`ясовано думку учасників провадження щодо можливості розгляду клопотань прокурора в даному судовому засіданні та необхідності залучення адвокатів для здійснення захисту ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на окрему процесуальну дію - продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор зазначив, що в даному кримінальному провадженні участь захисника не є обов`язковою, в той же час участь захисників під час розгляду кримінального провадження є правом обвинувачених, тому вважала за необхідне з`ясувати думку обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_11 підтримав думку прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважали за можливе розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу за відсутності їх захисників без залучення інших адвокатів для проведення окремої процесуальної дії.
Суд, з врахуванням думки учасників провадження, на місці ухвалив розглянути клопотання прокурора за відсутності захисників.
У клопотанні прокурор вказав, що необхідність продовження стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:
-обвинувачені вчинили тяжкий злочин, в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. У зв`язку з цим, орган досудового слідства обґрунтовано вважає, що обвинувачені усвідомлюючи невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, залишаючись на волі спробують ухилитись від відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;
-обвинувачені можуть бути обізнаними про місце мешкання потерпілого, який своїми показаннями підтверджує їх причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи це, орган досудового слідства вважає, що залишаючись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть незаконно впливати шляхом застосування насильства, тиску, залякувань або вмовлянь на потерпілого, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України;
-органом досудового слідства встановлено, що обвинувачені ніде не працевлаштовані, не мають джерела доходу, вчинили кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про те, що залишаючись на волі, можуть вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення з метою отримання доходу.
Захисник адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні 20.05.2025 подав суду клопотання про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. При цьому суд звертає увагу, що в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 201 КПК України до клопотання не додано доказів надіслання прокурору такого клопотання з додатками до нього.
Захисник заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність доказів в обґрунтування клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . З посиланням на практику ЄСПЛ щодо порушень судами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Захисник зазначив у клопотанні, що прокурором не доведено, що на цей час неможливо запобігти тим зменшеним ризикам, які залишились шляхом обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, виходячи із наступного: в рамках зазначеного провадження ОСОБА_7 більше двох років утримується під вартою, що саме по собі є надмірним; натепер у ОСОБА_7 є законне місце проживання (на підтвердження надано договір оренди квартири); всі докази по справі зібрані, а тому ані приховати, ані спотворити їх неможливо навіть за наявності відповідного бажання; немає фактів впливу ОСОБА_7 на потерпілого і свідків. На підставі викладеного просив змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Окрім того, до клопотання захисником долучено письмову згоду командира в/ч НОМЕР_1 на проходження ОСОБА_7 військової служби за контрактом.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав думку захисника.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , виходячи з такого.
За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Зважаючи на наведені положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду, по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, треба зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано тим, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При вирішенні клопотання прокурора, судом, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 переховуватись від суду, суд бере до уваги серйозність висунутої підозри за вчинення тяжкого злочину, за яке передбачене покарання в разі визнання винними обвинувачених, до десяти років позбавлення волі.
Наявність обґрунтованої підозри підтверджується фактом направлення обвинувального акту до суду, що може свідчити про те, що сторона обвинувачення зібрала достатньо доказів для того, щоб доводити винуватість особи перед безстороннім судом. Оцінити зібрані докази суд на стадії судового розгляду не має можливості, оцінка доказів, зібраних стороною обвинувачення проводиться судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
Ризик протиправного впливу на потерпілого та свідків суд вважає високим, з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду, допит особи безпосередньо судом не проведений. Більш того, сам характер інкримінованого злочину дають підстави вважати, що саме покази потерпілого є важливим джерелом доказування, про що відомо і стороні захисту. При цьому, суд зазначає, що відсутність фактів впливу на потерпілого та свідків, як про те зазначив захисник ОСОБА_11 , обумовлена саме перебуванням обвинувачених під вартою.
Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки обвинувачені до затримання не були працевлаштовані не та не мали офіційних доходів.
Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.
Вищезазначені обставини на переконання суду є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи.
Суд вважає, що застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останніх, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Суд також приймає до уваги запровадження в Україні військового стану, що ускладнює здійснення контролю за виконанням зобов`язань обвинуваченим.
Суд, не вирішуючи наперед питання доведеності винуватості обвинувачених, враховує обґрунтованість обвинувачення у вчиненні інкримінованого їм злочину, який є відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином, за формою вини є умисним.
Також суд враховує не лише тяжкість правопорушення, але й наявну інформацію про особи обвинувачених. Так, обвинувачений ОСОБА_7 до затримання не працював та не мав офіційного джерела доходу, раніше судимий, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має. Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за корисливі насильницькі злочини, не має стійких соціальних зв`язків, до затримання не працював та не мав офіційного джерела доходу. Обвинувачений ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, до затримання не працював та не мав офіційного джерела доходу, раніше судимий, останній раз 24.12.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя, обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення під час іспитового строку.
Разом із тим, стороною захисту не висловлено, а тому судом не здобуто інформації про міцні соціальні зв`язки обвинувачених, які б переважили вищезазначені ризики та могли гарантувати бездоганну процесуальну поведінку обвинувачених.
Також судом не здобуто інформації, яка б категорично виключала можливість перебування обвинувачених під вартою.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.
Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки їх існуванню та виникненню запобігає обраний на досудовому розслідуванні відносно обвинувачених запобіжний захід.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити застосований до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
З огляду на вищевикладене, судом не вбачається підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт.
Практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, виходячи з наступних підстав.
На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Отже, задовольняючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , враховуючи тривалість їх перебування під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим розмір застави як альтернативний запобіжний захід.
Застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.
А тому, застава є цілком дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; "професійне середовище" підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину встановлюється розмір застави від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Саме такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинувачених, а також може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених обов`язки, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що хоча захисником ОСОБА_12 до клопотання про зміну запобіжного заходу долучено згоду начальника військової частини на проходження ОСОБА_7 військової служби за контрактом, судом така згода до увагу не приймається з огляду на не, що приписами ч. 1 ст. 616 КПК України визначено порядок звернення обвинуваченого з відповідним клопотанням, а саме: У разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу. За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 314-316, 369-372 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 18 липня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», з правом звільнення під заставу.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 18 липня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», з правом звільнення під заставу.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 18 липня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», з правом звільнення під заставу.
Встановити строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2025 року включно.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , роз`яснити обвинуваченому чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , роз`яснити обвинуваченому чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме :
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 , роз`яснити обвинуваченому чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 травня 2025 року.

Повний текст ухвали виготовлено 26 травня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1