Справа № 215/4098/25
Вирок

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

Дніпропетровської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження, та відповідно до ч. 4 ст. 107, статей 381, 382 КПК України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань№0000167 від 02.05.2025за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого неповнолітніх дітей на утриманні, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався; звертався за медичною допомогою лікаря-нарколога з 20.02.2001 по 28.03.2017 з приводу «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності» та з 07.06.2021 по 22.06.2021 з приводу «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності»; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який згідно наказу №110 від 17.04.2025 вважається таким, що самовільно покинув територію військової частини НОМЕР_1 , де був призначений на посаду курсанта навчального взвода навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відносно якого військову службу у Збройних Силах України призупинено, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України.

Сторони кримінального провадження: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 військової служби за призовом під час мобілізації, якого згідно наказу №110 від 17.04.2025 відсторонений від посади курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , який перебував у відпустці за станом здоров`я строком на 30 діб з 16 березня 2025 року по 14 квітня 2025 року і 15 квітня 2025 року до місця проходження військової служби не прибув, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, та відносно якого військову службу у Збройних Силах України призупинено, у військовому званні «солдат» військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, 01 липня 2024 року, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності,30.04.2025 приблизно о 17:50 годині, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою завдання удару ОСОБА_6 , з яким знаходились у вказаний час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, розташувавшись обличчям до обличчя потерпілого ОСОБА_6 , штовхнув його долонями обох рук в область сонячного сплетення та не зволікаючи наніс два удари долонею правої руки в область лівої сторони шиї, ближче до ключиці, від чого останній відчув сильний фізичний біль.

Таким чином, в результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 ударів, які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, а обвинувачений, в присутності захисника беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. Обвинуваченому роз`яснені обмеження на апеляційне оскарження вироку. Потерпілий ОСОБА_6 надав згоду щодо розгляду обвинувального акту за його відсутності та згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України, суд вважає необхідним розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин, та обмежується зазначенням встановлених органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, із ухваленням вироку.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені судом докази, які узгоджуються між собою та є переконливими, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Діяння ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 126 КК України як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази по справі відсутні, судові витрати по справі відсутні.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, данні про особу обвинуваченого, надану на особу характеристику з місця проживання, згідно якої скарг на нього з боку сусідів не надходило, раніше не судимий, на обліку у лікарі-психіатра та нарколога не перебуває, є військовозобов`язаним, не є особою з інвалідністю, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, та приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім буде призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України.

Виходячи з викладеного вище, керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374, 381-382, главою 30 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до положень ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя