ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1992/25 Справа № 209/2413/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000051 від 14 лютого 2025 року, за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк Донецької обл., громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 24 січня 2025 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу та покарання у виді позбавлення волі за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року визначено до самостійного виконання.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 , не будучи зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, не маючи дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), 12 лютого 2025 року близько 17.00 години прибув на берег річки Дніпровського водосховища (водойми загального користування) за географічними координатами 48°3157.6'N 34°35'22.3"Е в Дніпровському районі м. Кам`янського Дніпропетровської області із заздалегідь підготовленими забороненими знаряддями лову, а саме однією жилковою рибальською сіткою (довжиною 44 метри, висотою 1,10 метри з вічком 44 мм) та, діючи умисно, в порушення вимог ст. 52-1 PE «Про тваринний світ» від 13.12.2001 № 2894-ІІІ, п.п.1 п.1 розділу 4 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19 серпня 2022 року № 700, відповідно до яких забороняється лов водних живих ресурсів сітками та пастками усіх типів та Конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями добування (вилову), убрід зайшов у воду Дніпровського водосховища (водойми загального користування) на невстановлену відстань від берегу та незаконно встановив на воді вищевказане заборонене знаряддя лову. В подальшому, 14 лютого 2025 року у період часу з 10.00 до 10.30 години, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову, ОСОБА_7 знову прибув на берег річки Дніпровського водосховища (водойми загального користування) за географічними координатами 48°3157.6'N 34°35'22.3"Е в Дніпровському районі м. Кам`янського Дніпропетровської області, та, зайшовши убрід у воду Дніпровського водосховища, за допомогою раніше встановленої ним однієї жилкової рибальської сітки виловив водні живі біоресурси, а саме рибу виду «Карась сріблястий» у кількості 61 одиниця, заподіявши державі в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області істотну шкоду на загальну суму 96441 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підстав ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням положень п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання, що становить 6 місяців позбавлення волі частково приєднати 2 роки 7 місяців позбавлення волі від невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений офіційно непрацевлаштований та вчинив кримінальне правопорушення в тому числі через брак коштів, отже не враховував майнового стану останнього. Окрім наведеного, прокурор зазначає, що обвинувачений раніше судимий за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року та в межах кримінального провадження, за наслідками якого ухвалено оскаржуваний вирок, обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України в період з 12 до 14 лютого 2025 року. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов помилкового висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим після постановлення вироку і до відбуття за ним покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його дій прокурором в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, а також про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупність злочинів, за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

На переконання колегія суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Окрім того, цим вироком ОСОБА_7 зараховано до покарання строк попереднього ув`язнення за період з 25 жовтня 2018 року до 11 липня 2022 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі. Вказаний вирок приведено до виконання 30 квітня 2025 року.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України в період з 12 до 14 лютого 2025 року, тобто до ухвалення вироку Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, всупереч наведеним обставинам та вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд положень ч. 1 ст. 71 КК України не застосував, натомість призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, внаслідок чого неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 420 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає положенням ст. 71 КК України, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є кримінальних проступком, особу обвинуваченого, який свою вину визнав та щиро розкаявся, раніше судимий, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття.

Обставин, які б в силу вимог ст. 67 КК України обтяжували покарання, судом не встановлено.

Надаючи оцінку наведеним обставинам у сукупності, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови ізоляції від суспільства, а тому не вбачає підстав для призначення останньому альтернативного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 249 КК України.

Поряд із цим, призначаючи обвинуваченому остаточне покарання, колегія суддів враховує невідбуте обвинуваченим покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року та приходить до висновку про необхідність його часткового приєднання до покарання за ч. 1 ст. 249 КК України, з урахуванням положень п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підстав ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням положень п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання, що відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі, приєднати частково, у виді 2 (двох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі, невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року та призначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4