УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

м. Київ

справа № 711/6736/24

провадження № 51-2516ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 31 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002587 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Димитрове Донецької обл., жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням приписів ч. 3 ст. 68 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Також місцевий суд вирішив питання щодо запобіжного заходу, початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану за таких обставин.

Так, 02 серпня 2024 року приблизно о 12:00 ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку № 249 на бульв. Шевченка в м. Черкаси діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану підійшла до ОСОБА_6 та відкрито заволоділа (шляхом ривка) гаманцем коричневого кольору «Grande Pelle», вартістю 1 330 грн, у якому були банківські карти та гроші - 4 500 грн. Надалі ОСОБА_4 , залишаючи місце вчинення кримінального правопорушення та усвідомлюючи, що не зможе реально розпорядитись викраденим майном, внаслідок переслідування свідками викинула згаданий вище гаманець з його вмістом.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 31 березня 2025 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості засудженої та правильності кваліфікації її діянь, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 внаслідок суворості, просить скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 31 березня 2025 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор стверджує, що місцевий суд не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання - поведінку потерпілої, яка, на переконання захисника, свідчить про лояльне ставлення до засудженої; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; наявність у ОСОБА_4 малолітньої дитини, а також те, що засуджена є внутрішньо переміщеною особою і раніше не судима.

Крім того, захисник звертає увагу на обставини, які, на його думку, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання: повне щире і безумовне розкаяння, однозначні та незворотні висновки зроблені засудженою за наслідками вчиненого діяння; відсутність намагань спотворити істину/докази й ухилитися від визнання вини; характеристику засудженої, що вказує на відсутність схильності у засудженої до протиправної поведінки чи недбалого або самовпевненого ставлення до виконання своїх обов`язків.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації діяння ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки касатор не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Водночас безпідставними, на переконання колегії суддів Верховного Суду, є твердження захисника про наявність правових підстав для скасування судових рішень через суворість призначеного покарання.

Згідно зі статтями 50 і 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності і даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння) передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з приписами ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків, визначених цим Кодексом, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винуватого, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином; особу засудженої, яка не працює, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є інвалідом, судимості не має, вину визнала; наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши викладене вище, а також загальні засади призначення покарання (законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації), суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК (щодо призначення покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення).

Крім того, місцевий суд вказав на невстановлення підстав для застосування приписів ст. 69 чи ст. 69-1 КК стосовно засудженої у зв`язку з відсутністю передумов за яких ці правові норми можуть бути використані.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, зокрема, захисник подав апеляційну скаргу, у якій просив суд апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, застосувавши приписи ст.ст. 69, 75, 76 КК

Черкаський апеляційний суд під час перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 не встановив підстав для зміни вироку місцевого суду та вмотивовано відмовив у задоволенні апеляційних вимог захисника, аргументувавши таке рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що призначене засудженій покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та вимогам закону і за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень з огляду на те, що ОСОБА_4 вчинила умисне тяжке кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність, тому її виправлення можливе лише у разі призначення покарання у виді позбавлення волі, що необхідно відбувати реально, та яке, суд призначив у мінімальному розмірі з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК.

Також суд зауважив про безпідставність доводів захисника щодо неврахування судом першої інстанції тих обставин, що засуджена визнала вину повністю, щиро розкаялася, вибачилася перед потерпілою, критично оцінила свої дії, має на утриманні дитину, що є підставами для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК, оскільки вказані обставини повною мірою врахував суд першої інстанції під час призначення покарання, а той факт, що остання має статус внутрішньо переміщеної особи, не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не дає підстав для призначення покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК.

Крім того, Черкаський апеляційний суд вказав, що дані про особу ОСОБА_4 та обставини, які врахував місцевий суд не є такими, що свідчать про можливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На переконання Верховного Суду, викладене вище свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, зокрема, щодо необхідності призначення засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. Саме таке покарання є справедливим, співмірним характеру вчиненого діяння, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З огляду на зазначене твердження захисника в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували обставини, які, на його думку, є достатніми для застосування приписів ст.ст. 69, 75 КК, не є слушними.

Крім того, як неодноразово зазначав Верховний Суд, застосування положень ст. 69 КК можливе в разі, якщо наявна сукупність принаймні двох обставин, які відповідають двом умовам, визначеним у законі: по-перше, вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, по-друге, хоча б одна з них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас суди попередніх інстанцій встановили в цьому провадженні наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , - щире каяття, аргументувавши своє рішення в цій частині.

Твердження захисника про наявність у засудженої інших обставин, передбачених ст. 66 КК, що пом`якшують покарання - поведінку потерпілої, що, на переконання захисника, свідчить про лояльне ставлення до засудженої; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; наявність у ОСОБА_4 малолітньої дитини, а також те, що засуджена є внутрішньо переміщеною особою і раніше не судима, не є слушними.

Так, Суд зауважує, що обставини, про які захисник вказує в касаційній скарзі та які, на його думку, не врахували суди попередніх інстанцій, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та не є достатніми для призначення покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини вчинення кримінального правопорушення. Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що засудженою вчинено умисний тяжкий злочин. Крім того, колегія суддів не залишає поза увагою й те, що протиправні діяння ОСОБА_4 припинила лише у зв`язку із переслідуванням її свідками кримінального правопорушення.

Отже, суд касаційної інстанції не встановив невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, що було б підставою для скасування судових рішень, під час розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене доводи захисника в касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості цих судових рішень. За таких обставин відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 31 березня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3