КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1750/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Довжок, Погребищенського району, Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 рокувідмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 підозрюється у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

За вказаним фактом незаконної діяльності, 18.12.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Разом з тим, під час проведення подальшого досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваної не виявилося за можливе, оскільки фактичне мешкання підозрюваної ОСОБА_7 невідоме.

Прокурор зазначає, що згідно листа Білоцерківського МРВ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України.

18.12.2018 року підозрювану ОСОБА_7 оголошено в розшук.

Також прокурор вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вона переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити будь - яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків, обізнаних щодо її протиправної діяльності. Серед оточення ОСОБА_7 є особи, причетні до фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, яких вона може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їй в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор вважає, що у зв`язку зі складною суспільно-політичною ситуацією в країні, в разі обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, остання зможе переховатися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та в подальшому продовжити власну злочинну діяльність.

Враховуючи вищенаведене, сторона обвинувачення вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваної саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

09.04.2025 року від захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2017 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

18.12.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, підозрювана ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України.

07.11.2024 року старший слідчий в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , за погодження з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що з 18.09.2001 на території України зареєстроване та діє приватне підприємство «Оазіс» (), яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. Підписантом, керівником та бухгалтером зазначеного підприємства є громадянка України ОСОБА_7 .

Крім цього, з 01.03.2012 року на території України зареєстроване та діє товариство з обмеженою відповідальністю «Фармалек» (), яке зареєстроване за адресою: м. Харків, проспект Московський, буд. 301, основним видом діяльності якого є оптова торгівля фармацевтичними товарами. Засновником зазначеного підприємства є громадянка України ОСОБА_7 .

Також, ОСОБА_7 достовірно знала та усвідомлювала, що у квітні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Донецької області, де було створено терористичну організацію, що в період з квітня 2014 року по теперішній час, діє на території вказаної області, чим створює небезпеку нормальній життєдіяльності суспільства, дестабілізує економічну та соціально-політичну сферу життя, порушує нормальне функціонування соціальних та економічних інститутів, породжує обстановку незахищеності населення вказаного регіону, тощо. При цьому, у вказаний період часу невстановлені особи погодили між собою єдиний план злочинної діяльності, в якому розподілили функції кожного з них та визначили дії, які кожен мав вчинити для досягнення цього плану.

Кінцевою метою створення та діяльності зазначеної терористичної організації є насильницька зміна та повалення існуючого конституційного ладу, зміна меж території або державного кордону України, шляхом незаконного створення державного утворення в межах Донецької області, терористичної організації «донецької народної республіки» (далі - «днр»).

Усвідомлюючи факт тимчасової окупації окремих районів, міст, селищ та сіл Донецької та Луганської областей та створення на них незаконних органів управління, основним завданням котрих є насильницька зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ОСОБА_7 в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2015 року, в невстановленому місці, вступила у попередню змову з невстановленими особами, щодо фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та Державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Зокрема, діючи з метою матеріального забезпечення функціонування незаконно створених органів управління «днр», ОСОБА_7 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, в порушення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) №415ог від 12.06.2015, згідно Додатку №6, у зв`язку з відсутністю можливості здійснення державного контролю на окремих ділянках Державного кордону України з Російською Федерацією, при наявності задокументованих фактів присутності на території Донецької та Луганської областей військової активності іноземних збройних формувань, з метою недопущення виходу терористів та їх пособників з району проведення Антитерористичної операції та проникнення їх у такий район, запобігання вчиненню терористичних актів, інших протиправних діянь, убезпечення громадян та співробітників силових структур від загрози збройних нападів, з метою стабілізації економічного та оборонного сектору держави, переміщення до та з неконтрольованих територій фармацевтичних товарів заборонено, розробили злочинний план незаконного постачання підприємствам, установам та організаціям, зокрема ПП «Оазіс», які розташовані на тимчасово окупованій території Донецької області, фармацевтичних товарів.

Як встановлено досудовим розслідуванням, до 2014 року на території Донецької області здійснювали свою діяльність ТОВ «Адоніс» (), ПП «Інтеграл» (), ТОВ «Біла Аптека» (), ТОВ «Аптека 497» (), ТОВ «Аптека 263» (), ТОВ «Соціальна аптека» (), ПП «Оазіс» (), засновником/директором яких була ОСОБА_7 . Крім цього, на території Харківської області здійснює свою діяльність ТОВ «Фармалек» (), основним видом діяльності якого є оптова торгівля фармацевтичними товарами, засновником якого є ОСОБА_7 .

Таким чином, на території Донецької області здійснювала свою діяльність мережа аптечних пунктів ПП «Оазіс», яке займалося торгівлею фармацевтичних товарів, керівником якого була ОСОБА_7 .

Після захоплення терористичною організацією «днр» частини Донецької області у 2014 році, керівник ПП «Оазіс» (котре залишились працювати на території підконтрольній терористичній організації «днр») ОСОБА_7 , умисно, діючи єдиним умислом та за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, спрямованим на фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та, усвідомлюючи факт тимчасової окупації окремих районів, міст селищ та сіл Донецької області та створення на них незаконних органів управління, основним завданням котрих є насильницька зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, прийнято рішення про офіційну реєстрацію ПП «Оазіс» на захопленій території та об`єднання даною особою всіх аптечних пунктів ПП «Оазіс», які залишились працювати на території, підконтрольній терористичній організації «днр».

Так, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний задум, разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою організації та контролю за діяльністю ПП «Оазіс» на території, підконтрольній терористичній організації «днр», використовуючи електронні поштові скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювали контроль за вказаним підприємством, а саме на вказані електронні поштові скриньки отримували від невстановлених досудовим слідством осіб документи в електронному вигляді (скан-копії), в тому числі вантажно-митні декларації, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, фінансову звітність з приводу будь-яких сплат, податків та зборів, виписок з «Центрального республиканского банка днр», проведених ПП «Оазіс» на території підконтрольній терористичної організації «днр», для погодження їх із ОСОБА_7 та проведення вказаних сплат, в тому числі податків та зборів до «Республіканського Банку днр».

Крім цього, ОСОБА_7 зареєстровано ряд суб`єктів підприємницької діяльності на підконтрольній території України, зокрема ТОВ «Росьфарм» та ТОВ «Віртус-Фарм». При цьому, остання, використовувала вказані підприємства та ТОВ «Фармалек» з метою переправлення в порушення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, фармацевтичних товарів.

В такий спосіб ОСОБА_7 , діючи єдиним умислом та за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, спрямованим на фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, організувала протиправне фактичне постачання з території України на тимчасово окуповану територію Донецької області, фармацевтичних товарів, з метою фінансування дій осіб, які входять до складу незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР».

Відповідно до інформації, яка міститься на інтернет-сайті «министерства экономического развития донецкой народной республики» ПП «Оазіс» здійснює реалізацію продукції та входить в рейтинг найкрупніших аптечних пунктів в 1 кварталі 2017 року на тимчасово окупованій території Донецької області.

Відповідно до інформації, яка міститься на інтернет-сайті «министерства финансов донецкой народной республики», а саме відповідно до «Единого лицензионного реестра» ПП «Оазіс», починаючи з 20.04.2016 року по теперішній час отримала від «республиканской служби лекарственных средств министерства здравоохранения донецкой народной республики» 48 ліцензій на право оптово-роздрібного продажу лікарських засобів для медичного призначення на тимчасово окупованій території Донецької області.

Таким чином, ПП «Оазіс» під керівництвом ОСОБА_7 , яка за попередньою змовою із іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, усвідомлюючи факт тимчасової окупації окремих районів, міст селищ та сіл Донецької області та створення на них незаконних органів управління, основним завданням котрих є насильницька зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснювала торгівельну діяльність на території терористичної організації «днр» та сплачувала відповідні податки, фінансуючи дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Починаючи з червня 2015 року, директор ПП «Оазіс» ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, реалізовуючи свій злочинний умисел, уклала ряд угод (контрактів) з підприємствами зареєстрованими в російській федерації, з метою поставки фармацевтичних товарів до ПП «Оазіс», яке знаходиться на тимчасово окупованій території «ДНР». При цьому, згідно вантажних митних декларацій одержувачем являлось ПП «Оазіс». Крім того, згідно товарно-супровідних документів, покупцем яких являлось ПП «Оазіс» (міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), пакувальних листів), одержувачем вантажу являється ПП «Оазіс», а місцем розвантаження зазначено наступну адресу: «ЧП «Оазис», ДНР, 86700, г. Харцызск, ул. Октябрьская, 7, кв. 8».

В такий спосіб ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими слідством особами, організувала протиправне фактичне постачання з території російської федерації на тимчасово окуповану територію Донецької області, фармацевтичних товарів, з метою фінансування дій осіб, які входять до складу незаконних збройних формувань терористичної організації «днр», та які ними вчиняються з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Разом з тим, після перетину Державного кордону України та російської федерації, через неконтрольовані органами державної влади ділянки Державного кордону України, які контролюються представниками незаконних збройних формувань «днр», водії вантажних транспортних засобів, діючи за раніше досягнутою домовленістю з ОСОБА_7 , а також з іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, з товарно-матеріальними цінностями, найменування яких зазначено в вантажних митних деклараціях, фактично слідували до адреси одержувача товару, що зазначений в товаро-супровідних документах, де здійснювали розмитнення вказаних вище ТМЦ на підставі вантажних митних декларацій та товаросупровідних документів, в які невстановленими органом досудового розслідування особами, вносилися відомості щодо придбання ТМЦ та їх відправника.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи підписантом, керівником та бухгалтером ПП «Оазіс» та, будучи засновником ТОВ «Фармалек», з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи при цьому, що «днр» є терористичною організацією та має відповідні незаконно створені органи управління, які мають на меті насильницьку зміну меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, а саме - шляхом незаконного відокремлення від України території окремих районів та населених пунктів Донецької області, з метою забезпечення економічної складової діяльності вказаних незаконних органів управління терористичної організації «днр» та подальшого надходження грошових коштів від такої діяльності, у вигляді податків та зборів до незаконно створених органів даної терористичної організації, а також достовірно знаючи, що на даній окупованій території органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, передбачені законодавством України, в порушення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) №415ог від 12.06.2015, а також в порушення Постанови Кабінету Міністрів України «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію» №1035 від 16.12.2015, здійснила фактичне постачання товарно-матеріальних цінностей, які поставлялися на тимчасово окуповану територію Донецької області з метою забезпечення функціонування незаконно створених органів державної влади «ДНР» та потреб осіб, які здійснюють та підтримують вищевказані дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Отже, ОСОБА_7 , здійснила фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110-2 КК України.

За вказаним фактом незаконної діяльності 18.12.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Разом з тим, під час проведення подальшого досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваної громадянки України ОСОБА_7 не виявилося за можливе оскільки, фактичне мешкання підозрюваної ОСОБА_7 не відоме.

Згідно листа Білоцерківського МРВ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме на території Донецької області.

18.12.2018 року підозрювану ОСОБА_7 оголошено в розшук.

У клопотанні слідчий також зазначив, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, повністю підтверджується зібраними доказами, а саме:

- протоколами допитів свідків;

- протоколами огляду комп`ютерної техніки та документів, вилучених у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 ;

- протоколами огляду інтернет - ресурсів;

- протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 ;

- матеріалами, отриманими в ході проведення НСРД;

- іншими матеріалами провадження у їх сукупності.

Також слідчий вказав, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які дають підстави застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, того, що підозрювана переховується від органів досудового розслідування, має достатні можливості для того щоб негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, приховування, знищення чи спотворення речових доказів, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, орган досудового розслідування вважає, що до неї необхідно застосувати лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваної саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність виконання слідчим вимоги ч. 8 ст. 135 КПК України, оскільки повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Слідчий суддя зазначив, що в матеріалах клопотання докази підтвердження опублікування повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_7 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора відсутні.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що вимоги законодавства слідчим не виконані, а отже, підстави для задоволення клопотання відсутні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином не дотримані, а висновок слідчого судді про відсутність передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно якої особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ч. 7 цієї статті, повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у зв`язку із встановленням даних про перебування ОСОБА_7 на непідконтрольних Україні територіях, слідчий здійснив всі можливі дії для вручення повідомлення про підозру, оскільки повідомлення про підозру були передані замовними листами із письмовим та CMC повідомленням із описом вкладення на поштове відділення № 17 для доставки за адресою: м. Біла Церква, вул. Січових Стрільців, 78-А, надіслані в електронному вигляді на номер телефону НОМЕР_1 через Інтернет месенджери «Viber» (повідомлення доставлені та переглянуті), «Whatsapp» (повідомлення доставлені), на електронну поштову скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (повідомлення доставлені), а також надані керівництву ПрАТ «КАТП-1028» для передачі (том 1, а.п. 229).

Також, повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вкладено в поштову скриньку будинку АДРЕСА_2 , свідком чого був громадянин ОСОБА_10 , який відмовився отримати підозру для передачі ОСОБА_7 та який тимчасово проживає за вказаною адресою разом з дружиною, яка доглядає за будинком.

Матеріали клопотання містять відповідні копії супровідних листів про скерування вказаного повідомлення про підозру, які містять усі необхідні реквізити, у тому числі дату направлення.

Колегія суддів враховує і те, що станом на дату розгляду клопотання стороною захисту не спростовано належність абонентського номеру НОМЕР_1 ОСОБА_7 на дату повідомлення про підозру.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування дотримано вимоги ст.ст. 135, 278 КПК України та вжито відповідних заходів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України у кримінальному провадженні №0000202 від 18.07.2017 року у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України свідчить про набуття останньою статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з підстав невиконання органом досудового розслідування вимог ст. 135 КПК України щодо повідомлення про підозру та у зв`язку із цим не набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні.

Оскільки, всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе у даному кримінальному провадженні, у тому числі щодо встановлення місцезнаходження підозрюваної, виконані, але встановити місцезнаходження ОСОБА_7 не виявилося можливим, 18.12.2024 року останню оголошено в міжнародний розшук.

Порушень органом досудового розслідування встановленого законом порядку оголошення ОСОБА_7 у розшук колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведеністю факту перебування особи у міжнародному розшуку, але визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку дотримано органом досудового розслідування.

При цьому, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів з`ясувала, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Наведені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у можливості підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити або сховати речі та документи, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, характер і конкретні обставини кримінального правопорушення, та особу підозрюваної.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Оскільки органами досудового розслідування вжито відповідних, передбачених процесуальним законом заходів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, виконані передбачені кримінальним процесуальним законом дії, які свідчать, що ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, та крім того, остання перебуває на непідконтрольних Україні територіях, а в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і доводять існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини у їх сукупності є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в обранні підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та обрання щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Довжок, Погребищенського району, Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4