Справа № 201/4782/25
Провадження № 1-кс/201/1810/2025
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшого слідчої в ОВС СВ 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Маріупольської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0001069 від 09.04.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, а саме у м. Донецьку Донецької області, діючи умисно, добровільно, зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та, т.зв. «Указом Главы ДНР» ОСОБА_6 від 21.03.2024 № 111 була призначена на посаду «Исполняющий обязанности Министра промышленности и торговли Донецкой Народной Республики», яку займала до 15.05.2024, після чого зайняла посаду «заместителя министра».

Основним місцем дислокації ОСОБА_5 на вказаній посаді є Донецька обл., м. Донецьк, Ворошилівський район, вул. Р. Люксембург, буд. 12А.

З моменту призначення на посаду «в.о. министера промышенности и торговли ДНР» та використовуючи надані представниками окупаційної адміністрації РФ владні повноваження, ОСОБА_5 , діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, будучи однією з осіб, на яких покладено відповідальність за діяльність так званого «министерства промышенности и торговли ДНР», у період часу з 21.03.2024 по 15.05.2023, забезпечувала реалізацію покладених на неї, як на «и.о. министра промышенности и торговли ДНР» відповідно до функцій т.зв. «Положения о Министерстве промышленности и торговли РФ», а саме::

- несе персональну відповідальність за виконання покладених на Міністерство повноважень та реалізацію державної політики у встановленій сфері діяльності;

- розподіляла обов`язки між своїми заступниками;

- затверджує в установленому порядку положення про структурні підрозділи Міністерства, а також статути (положення) підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Міністерства, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, укладає та розриває з ними трудові договори (контракти);

- у встановленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади працівників Міністерства

- призначає на посаду та звільняє з посади працівників закордонного апарату Міністерства;

- затверджує щорічний план роботи, звіти та показники діяльності структурних підрозділів Міністерства, а також підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Міністерства;

- подає на затвердження кошторис Міністерства, у встановленому законодавством порядку;

- вносить в установленому порядку на розгляд Голови Донецької Народної Республіки та Ради Міністрів Донецької Народної Республіки проекти нормативних правових актів та пропозиції щодо питань, що входять до компетенції Міністерства;

- подає до Ради Міністрів Донецької Народної Республіки в установленому порядку пропозиції щодо створення, реорганізації та ліквідації державних підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Міністерства;

- розпоряджається відповідно до законодавства Донецької Народної Республіки та цього Положення, майна Міністерства;

- у встановленому порядку видає накази та розпорядження;

- укладає договори та угоди з питань, що належать до компетенції Міністерства;

- здійснює інші повноваження у межах своєї компетенції.

При цьому, ОСОБА_5 , в особі т.зв. «виконуючого обов`язки міністра промисловості та торгівлі ДНР», видавала та підписувала документи від імені нелегітимного «органу державної влади», а саме «Министерства промышленности и торговли ДНР», які мають ознаки нормативно-правових актів, однак, відповідно до чинного законодавства України є нікчемними.

Також, за час перебування на вказаній посаді ОСОБА_5 , на виконання цілей, завдань та функцій так званого «Министерства промышленности и торговли ДНР», у період з 21.03.2024 по 15.05.2024, в тому числі для забезпечення його стабільної діяльності, та з метою формування думки серед населення і світової спільноти щодо легітимності «ДНР» як державного утворення взаємодіяла з окремими засобами масової інформації, телебачення, мережі Інтернет, використовуючи їх для висвітлення діяльності «ДНР» та пропагандистської роботи з популяризації безпосередньої діяльності «исполняющего обязаннсоти Министера промышленности и торговли ДНР».

Крім того, у подальшому, ОСОБА_5 , будучи призначеною розпорядженням т.зв. «президиума правления ДНР» № 50-Р-1 від 15.05.2024 на посаду «заместителя министра промышленности и торговли ДНР», періодично здійснює виїзди до міст рф, проводить зустрічі та надає інтерв`ю як представник «Министерства промышленности и торговли ДНР» щодо діяльності та роботи у сфері споживачів та ринкових відносин.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до відомостей з ТСЦ 1451 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській обл. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримано інформацію щодо наявності майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності:

- автомобіль HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2004, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 13.01.2009.

Разом із тим, відповідно до Реєстру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, отримано відомості щодо відсутності майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності.

Слідча у судове засідання по розгляду клопотання не з`явилася, про час та місце його розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд клопотання про арешт майна без її участі, неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях під процесуальним керівництвом прокурорів Донецької обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000241, внесеному до ЄРДР 24.01.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Доведено, що відповідно до відомостей з ТСЦ 1451 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській обл. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримано інформацію щодо наявності майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності:

- автомобіль HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2004, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 13.01.2009.

Разом із тим, відповідно до Реєстру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, отримано відомості щодо відсутності майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 , окрім іншого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- автомобіль HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2004, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 13.01.2009.

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1