Справа № 573/1575/25
Номер провадження 1-кп/573/265/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 17.04.2025 за №0000123, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зі спеціальною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 24.02.2005 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

2) 18.07.2007 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 2, 263 ч. 1, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

3) 24.04.2008 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

4) 29.02.2012 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 195 ч. 2, 186 ч. 2, 263 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 12.11.2012 вирок переглянутий Апеляційним судом Запорізької області, 29.02.2012 року згідно з вироком за ст. 186 ч. 2 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

5) 14.05.2013 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 2, 263 ч. 1, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 04.11.2013 року перегляд вироку Жовтневим районного суду м. Запоріжжя, визначення вироку від 14.05.2013 в частині покарання по ст. 71 КК України скасовано в силу ст. 70 ч. 4 КК України з остаточним покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 1 місяць;

6) 25.03.2016 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 2, 125 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;

7) 16.03.2017 Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 28 ч. 2, 162 ч. 2, ст. 28 ч. 1, ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 1, ст. 75, ст. 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Згідно з вироком Запорізького апеляційного суду від 27.06.2019 вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.03.2017 в частині призначення покарання скасовано, перекваліфіковано дії останнього за ст. 162 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, виключено із вироку висновок про застосування ст. 28 КК України та призначено покарання за ст. 162 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, менш суворого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2016, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2024 звільнено умовно-достроково на підставі ст. 81-1 КК України на строк 6 місяців 24 дні

- за ч. 1 ст. 345 КК України,

УСТАНОВИВ:

17.04.2025 близько 12:50 год старший інспектор черговий ЧЧ капітан поліції ОСОБА_5 та оперуповноважений СКП лейтенант поліції ОСОБА_6 перебували у приміщенні адміністративної будівлі ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області за адресою: вул. Сумська, буд. 7, м. Білопілля, Сумська область та несли службу в складі добового наряду, при цьому перебували в однострої з елементами розпізнавання та вогнепальною зброєю.

У цей час до вказаного приміщення зайшов ОСОБА_4 . На запитання ОСОБА_5 по якому питанню він прийшов, ОСОБА_4 повідомив, що хоче дізнатися стан розгляду звернення щодо нього.

У подальшому у ході перевірки особи по базі «Інформаційний портал Національної поліції України» було установлено, що ОСОБА_4 має статус особи, яка вчинила самовільне залишення військової частини. Коли останньому про це було повідомлено, то він почав вести себе агресивно та намагався покинути приміщення відділення поліції. У той же час працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 намагалися завадити ОСОБА_4 вийти з приміщення відділення поліції, повідомляли про необхідність останньому залишатися на місці для спілкування з представниками військової служби правопорядку.

ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ігноруючи неодноразові законні вимоги поліцейських, діючи з метою підриву авторитету державних органів та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, висловив погрозу вбивством та насильством відносно працівників поліції, викрикнувши: «Я сейчас брошу гранату!». При цьому ОСОБА_4 почав діставати правою рукою з лівої нагрудної кишені предмет, зовні схожий на гранату «Ф-1», яку можливо було розпізнати за формою корпусу, запалу та чекою, і викрикнув: «Я на…й вас щас подорву!». У цей момент працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 схопили ОСОБА_4 за руки та змогли розтиснути пальці і предмет, схожий на гранату, випав на підлогу.

Не зупинившись, ОСОБА_4 одразу дістав з тієї ж кишені ще один предмет, ззовні схожий на гранату, який працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змогли забрати з руки ОСОБА_4 , чим припинили його протиправні дії.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що є військовослужбовцем і в квітні 2025 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . У м. Білопіллі у нього проживає дружина. 17.04.2025 він приїхав у м. Білопілля та в обідню пору йшов з дружиною повз відділення поліції, тому вирішив зайти та з`ясувати питання про подальший розгляд звернення його дружини щодо нього. Але працівники поліції повідомили йому, що він перебуває в сзч, а тому намагалися його затримати до приїзду ВСП. Він став чинити їм опір, погрожувати словесно. А потім став погрожувати предметами, що схожі на бойові гранати. Після цього два працівники поліції подолали його опір на наділи на нього кайданки. Про вчинене дуже шкодує, щиро розкаюється, вибачився перед потерпілими, бажає продовжити військову службу, готовий надалі захищати Україну.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суда немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 345 КК України, оскільки він вчинив погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проходження військової служби ОСОБА_4 характеризується позитивно, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним злочин, попросив вибачення у потерпілих; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуваннямособи обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, оскільки більш м`які покарання у виді виправних робіт ОСОБА_4 призначити не можна, бо він є військовослужбовцем, а пробаційний нагляд не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

З урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе ОСОБА_4 замість призначеного покарання у виді обмеження волі строком один призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців на строк один рік.

На підставі ч. 2 ст. 58 КК України із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 слід провадити відрахування в доход держави у розмірі 10 відсотків.

На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 17.04.2025 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, а 18.04.2025 слідчим суддею йому був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився ще до надходження справи до суду.

Під час судового розгляду підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 були відсутні.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17.04.2025 по 18.04.2025 включно у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з обвинуваченого підлягають стягненню в доход держави процесуальні витрати в сумі 2674,20 грн за залучення експерта.

Ухвалою слідчого судді від 18.04.2025 накладений арешт на речові докази та майно обвинуваченого, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 58 КК України замінити покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , а саме з 17.04.2025 по 18.04.2025 включно, із розрахунку, що три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в розмірі 2674 грн 20 коп.

Скасувати арешт, що накладений на два предмети, схожі на гранату.

Речові докази два предмети, схожі на гранату, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити; оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, яке знаходиться в Сумській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Центрального регіону, залишити там же.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя