ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді

ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне матеріали кримінального провадження №0000364 від 29.04.2025 року

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Квасилів, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На початку 2025 року, в порушення вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, ОСОБА_4 перебуваючи в м. Рівне на орендованій квартирі, точної адреси не встановлено, маючи умисел на підроблення посвідчення водія, з метою його подальшого використання для уникнення відповідальності за керування транспортними засобами без посвідчення водія, виготовив підроблене посвідчення водія на своє ім`я.

Таким чином, ОСОБА_4 виготовив бланк посвідчення водія серії

НОМЕР_1 від 17.04.2025 року, який згідно висновку судової технічної експертизи документів не відповідає аналогічним бланкам посвідчення водія, що перебувають в офіційному обігу на території України по способах друку та елементам захисту, та виконаний за допомогою пристрою з термосублімаційним способом нанесення зображення.

Згідно інформації з РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях вказаний бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий 27.11.2024 у ТСЦ 8046 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві громадянину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою безпідставного отримання права керувати транспортними засобами, зберігав та використовував завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.04.2025.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка уповноважена на виконання функцій держави та яка має право видавати документи, а також надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його особою органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.04.2025, яке видається в сервісних центрах МВС йому не видавалось, усвідомлюючи фактичну неможливість користування транспортними засобами, в подальшому використав підроблене посвідчення водія.

29 квітня 2025 року, близько 13 год. 51 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Hyundai» моделі «Accent» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , по вул. Льонокомбінатівській, в м. Рівне, був зупинений працівниками УПП в Рівненській області ДПП, після чого, діючи з метою реалізації свого злочинного умислу на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 17.04.2025, видане на його ім`я, є підробленим, використав його, а саме пред`явив працівникам поліції на законну вимогу.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінальних проступків визнав повністю, зазначивши, що обставини та мотиви вчинення проступків, які зазначені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. У скоєному щиро розкаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у скоєнні кримінальних проступків, підтвердивши викладене в обвинувальному акті та фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності його позиції, суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу дослідження доказів, за згодою учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінальних проступків, винуватість у вчиненні кримінальних проступків та їх мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, останній надав показання стосовно обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які повністю узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка уповноважена на виконання функцій держави та яка має право видавати документи, а також надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його особою та за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , які передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи не встановлено.

ОСОБА_4 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимий, на обліку в лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває. За місцем проживання характеризується негативно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальними проступками.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують відповідальність, даних про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, та з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у скоєному, позиції прокурора у справі, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 межах санкції ч. 1 ст. 358 КК України та у межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 50, 65-67, 70, 358 КК України, ст.ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Речовий доказ: посвідчення водія з серійним номером документу НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , пощене до спеціального пакету з написом "Україна МВС Експертна служба" №5621257, яке перебуває у камері зберігання речових доказів Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, квитанція №406 знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1