Справа № 461/3537/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/190/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0003053 за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лавриків, Жовківського району, Львівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу та обвинувачена подала апеляційну скаргу з доповненнями на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 п.3 ст. 49 КПК України, звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0003053 від 15.07.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України закрито.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, на підставі ч.1 п.3 ст.49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Вважати ОСОБА_7 звільненою від призначеного покарання у виді 1 року позбавлення волі на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вказаний вирок - залишити без змін.

Вважає, що вирок є незаконним, необгрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що положенням ч.3 ст.285 КПК України, передбачено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_7 , після роз`яснення їй наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, неодноразово заперечувала проти такого звільнення.

Таким чином, судом, за відсутності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності, яка є його обов`язковою передумовою, застосовано ч.1 п.3 ст. 49 КПК України та закрито кримінальне провадження, що призвело до порушення вимог ст.285 КПК України, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Окрім цього, суд, після призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК України, не мав права звільняти її від кримінальної відповідальності.

У даному випадку підлягала застосуванню ч.5 ст.74 КК України, якою передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Даний вирок оскаржила потерпіла ОСОБА_7 , яка просить вирок суду першої інстанції скасувати, та ухвалити новий вирок, яким її виправдати через недоведеність вчинення нею кримінального правопорушення.

Зазначає, що з вироку суду не вбачається достатніх доказів її винуватості в інкримінованому злочині. Вини у скоєному вона не визнавала і не визнає на даний час.

Вважає, що не зобов`язана, у відповідності до ч.2 ст. 17 КПК України доводити свою невинуватість, якщо сторона обвинувачення не довела її винуватість поза розумним сумнівом. Всі сумніви повинні трактуватися на її користь. Вважає, що судом першої інстанції не виконано вимогу ст. 368 КПК - не вирішено питання про те, чи обвинувачена винна у вчиненні кримінального правопорушення.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 наголошує, що викладені у вироку докази не відповідають фактичним обставинам. В обвинувальному акті не зазначено, а в суді першої інстанції не було з`ясовано першопричину обставин події. Так ОСОБА_7 разом з іншою жінкою хотіли подати президенту ОСОБА_10 документу про те, що її сина інваліда хотіли висилити з квартири, але це було на танковому заводі, а не в центрі м. Львова на вул. Театральній.

Суддя не з`ясувала чому до неї, ззаду, підійшли працівники поліції, вивернули руки і насильно в автомобіль посадити. Тобто вчиняли щодо неї кримінальне правопорушення. Суд не взяв до уваги, що свідками були два працівники поліції і саме їх покази, які узгоджувалися з позицією обвинувачення, були враховані у вироку. Суд не надав оцінку фото,яке в матеріалах справи, де вона прикута кайданками до труби в коридорі приміщення поліції та так і просиділа близько 2 годин. Тільки після появи доньки, яка почала фотографувати її в кайданках, з її рук були зняті кайданки. Не зрозуміло з чого суддя взяла, що вона бігла в сторону Галицького ринку в м. Львові, як не зрозуміло з чого суддя взяла, що вона ОСОБА_7 погрожувала працівникам поліції звільненням. Дуже багато суддя придумала. Після перебування в Галицькому райвідділі поліції вона звернулася за медичною допомогою та їй діагностували забійну гематому в правому передпліччі. Про все це у вироку нічого не сказано та не оцінено. Посадивши в автомобіль їй відразу наділи кайданки, відповідно можливості кудись тікати у неї не було. Це з нею вчинив ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ще два поліцейські, які з ними були в автомобілі. Про причину затримання їй ніхто не повідомив. Обвинувачена наголошує, що не чула, щоб свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказували на вул. Театральну. Суддя все вигадала, тому їй було заявлено відвід, який не задовольнили.

Апелянт наголосила, що злочину не вчиняла, а тому просить її виправдати.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 , 14.07.2017 року, приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи поблизу будинку № 4 по вул. Театральній у м.Львові, діючи умисно, вкусила в праве передпліччя дільничного офіцера поліції Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 , який відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», виконував свої службові обов`язки із забезпечення публічної безпеки і порядку в публічних місцях, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження у виді синця та саден на правій руці, які, згідно висновку експерта № 1049 від 18.07.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд визнав, що ОСОБА_7 вчинила дії, спрямовані на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

Прокурор надав суду апеляційної інстанції для долучення до матеріалів справи витяг з ЄРДР № 0000100 від 12.10.2017 року у кримінальному проваджені порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України ( в редакції 2001), де ОСОБА_7 визнана потерпілою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив скерувати справу на новий судовий розгляд у зв`язку з відсутністю кінцевого рішення суду по кримінальному провадженні № 0000100, апеляційну скаргу обвинуваченої просить залишити без задоволення, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , підтриману захисником адвокатом ОСОБА_9 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченої та залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК України.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, ч.2 ст. 345 КК України, не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції не було виконано в повному обсязі.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Суд першої інстанції визнав обвинувачену ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 345 КК України настає в разі вчинення дій, спрямованих на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Із суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення може бути вчинено виключно з прямим умислом.

Однак за заявою ОСОБА_7 від 17.07.20217 Личаківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу 12.10.2017, якою зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області внести відомості до ЄРДР за ч.1 ст. 365 КК України стосовно працівників поліції.

На даний час рішення по даній справі немає.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченою ОСОБА_7 , під час попереднього апеляційного розгляду, було надано копію ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.03.2024, якою скасовано постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_15 від 28.12.2023 у про закриття кримінального провадження №0000100 від 12.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 365 КК, де ОСОБА_7 є потерпілою.

Таким чином, постановляючи оскаржуваний вирок за результатми судового розгляду, суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність остаточного процесуального рішення за заявою обвинуваченої ОСОБА_7 щодо неправомірних, по відношенню до неї, дій працівників Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області.

Відповідно в суді апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі проаналізував наявні в матеріалах кримінального провадження документи щодо підтвердження чи спростування в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України .

З врахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було здійснено судовий розгляд в суді першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до статей 409, 410, 412 КПК України є б езумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене ч.1 ст. 412 цього Кодексу.

Враховуючи те, що апеляційним судом було встановлено зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає касуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційних скаргах сторін.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої підлягають до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази та обставини зазначені у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів вказаних в апеляційних скаргах та прийняти законне і обґрунтоване рішення, неухильно керуючись вимогами КПК України та Конституції України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2023 року якою ОСОБА_7 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: