У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/4766/25

№ 1-кс/183/897/25

21 травня 2025 року слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 , погоджене прокурором Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2022 року за № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з цим клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно із забороною його відчужувати, належне підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме: земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228, кадастровий номер :11:005:0073, площею 2 (га), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 15 червня 2000 року Старобільським РВ УМВД України в Луганській області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЛ № 386831, виданий 04 липня 2011 року, видавник: Відділ Держкомзему у Міловському районі Луганської області.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про встановлення досудовим розслідуванням, що 24 лютого 2022 року на виконання наказів вищого військового керівництва військовослужбовці збройних сил ворога України російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну і здійснили широкомасштабний збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної адміністрації, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого внаслідок широкомасштабного збройного нападу здійснили військову окупацію частин вказаних територій України, в тому числі території Міловської селищної територіальної громади Луганської області, яке фактично захоплене та тимчасово окуповане з 24 лютого 2022 року.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався у встановленому Законом порядку та діє по цей час.

Так, на початку липня 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області, що розташоване за адресою: Луганська область селище Мілове, провулок Партизанський, 3, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, що окупаційні війська так званої «луганської народної республіки», є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів, маючи умисел на зайняття посади окупаційної влади в селищі Мілове Старобільського району Луганської області, та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «лнр», та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі «Меловському районному відділі внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ луганської народної республіки», створеному на тимчасово окупованій території в селищі Мілове Старобільського району Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодився на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 не пізніше 02 липня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, будучи громадянином України, перебуваючи на території селища Мілове Старобільського району Луганської області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, добровільно прийняв присягу на вірність так званій «лнр» та у подальшому був прийнятий до штату незаконного правоохоронного органу так званого «Меловского районного відділі внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ луганської народної республіки» («Белокуракинского ровд мвд лнр» мовою оригінала), що діє на тимчасово окупованій території Міловської селищної територіальної громади Старобільської району Луганської області за адресою: Луганська область, Старобільський район, селище Мілове, вулиця Леніна, 77.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією рф, введеним воєнним станом в Україні, частковим захопленням Луганської області та проведенням бойових дій на лінії зіткнення, беручи до уваги існування достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити складене письмове повідомлення про підозру та повістки про виклик, вказане позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 30 квітня 2025 року у день його складання, у зв`язку з чим, зазначене повідомлення про підозру та повістки про виклики (на 07 травня 2025 року, 08 травня 2025 року, 09 травня 2025 року), відповідно до вимог ст. 278, 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, а саме опубліковано веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» та в газеті «Урядовий кур`єр» № 89 (8014) від 02 травня 2025 року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження), для проведення слідчих та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000057 від 13 березня 2022 року, у тому числі отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_5 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, здійснення якого в подальшому доручено оперативному підрозділу Луганського управління ДВБ НП України.

Під час досудового розслідування встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 426362378 від 12 травня 2025 року, за повним співпадінням ІПН, ОСОБА_5 має у приватній власності земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228), кадастровий номер :11:005:0073, площею 2 га.

Таким чином слідчий зазначає, що з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна, ОСОБА_5 , захисник у судове засідання не викликалися в силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчим у клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, надані в його обґрунтування докази, висновує таке.

З витягу з ЄРДР від 12 травня 2025 року встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000057 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 7 ст. 111-1 КК України, з коротким викладом обставин: «згідно повідомлення ГУНП в Луганській області від 12.03.2022 встановлено, що поліцейський з логістики відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_5 перейшов на бік ворога у період воєнного стану та проведення заходів із відбиття збройної агресії підрозділів збройних сил російської федерації та вступив на службу до лав підконтрольного окупаційним військам російської федерації так званого «старобільського ровд мвд лнр»».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З належним чином засвідчених копій документів, а саме: витягів з наказів від 12 березня 2021 року № 141 о/с та від 01 квітня 2022 року № 140 о/с; протоколів допитів свідків: ОСОБА_6 від 08 травня 2022 року та від 28 лютого 2025 року, ОСОБА_7 від 09 травня 2022 року, ОСОБА_8 від 08 травня 2022 року, ОСОБА_9 від 28 лютого 2025 року, ОСОБА_10 від 14 квітня 2025 року, ОСОБА_11 від 15 квітня 2025 року; протоколів оглядів: від 04 березня 2025 року, від 05 березня 2025 року, від 28 лютого 2025 року, від 14 квітня 2025 року, від 15 квітня 2025 року, від 04 травня 2025 року; повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 30 квітня 2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України; постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 від 12 травня 2025 року, у їх сукупності, вбачається наявність підстав для обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданої слідчим інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 травня 2025 року № 426362378 слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) з кадастровим номером :11:005:0073, площею 2 га.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами слідчим доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що це майно підлягає конфіскації, як виду покарання, має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, слідчий суддя висновує, що накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

накласти арешт із забороною права відчуження на майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) з кадастровим номером :11:005:0073, площею 2 га, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Виконання ухвали покласти на слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 13 березня 2022 року за № 0000057.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі складена та оголошена 21 травня 2025 року о 08:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1