УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року

м. Київ

справа № 344/7054/25

провадження № 51-2558ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 09 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Як убачається з копій судових рішень, слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ухвалою від 02 травня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000682.

На вказану вище ухвалу слідчого судді ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Івано-Франківськийапеляційний суд ухвалою від 09 травня 2025 року відмовив у відкритті провадження за зазначеною апеляційною скаргою, оскільки її подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню. Своє рішення суд обґрунтував приписами ч. 3 ст. 392 КПК.

ОСОБА_4 не погодився з ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 травня 2025 рокуі звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати цю ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що подане адвокатом ОСОБА_4 клопотання в порядку, передбаченому ст. 174 КПК, про скасування арешту майна розглядав слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Крім того, ч. 3 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Також Суд зауважує, що положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 309 КПК передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, тобто судові рішення, які були постановлені відповідно до ст. 173 КПК.

Водночас оскарження ухвал слідчого судді, які постановлені в порядку, передбаченому ст. 174 КПК, зокрема про відмову в скасуванні арешту майна за результатами розгляду клопотання відповідної особи, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Указане кореспондує висновку щодо застосування норми права, сформульованому в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23, відповідно до якого ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку, передбаченому ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають.

Також Суд зауважує, що не є спроможними посилання касатора на практику Верховного Суду, викладену в ухвалі від 23 січня 2024 року у справі № 569/19829/21 та постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 154/2859/18, оскільки в наведеній вище постанові від 20 травня 2024 року об`єднана палата вказала про необґрунтованість такого правозастосовного підходу.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 09 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Отже, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 09 травня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3