ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2898/25 Справа № 215/7041/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 03 жовтня 2025 року включно.

Визначивши альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень. Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишено без змін.

Мотивуючи вказане рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, що з урахуванням викладеного та особи обвинуваченого, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не перевірено підстави та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сторона захисту зазначає, що судом при винесенні рішення не перевірено особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на утриманні перебуває малолітня донька та батьки похилого віку. Крім того захисник зазначає, що під час перебування обвинуваченого під вартою стан його здоров`я значно погіршився.

Звертає увагу, що прокурором в судовому засіданні не додано жодного доказу, який би давав підстави дійти висновку, що ОСОБА_6 і справді має намір переховуватися від суду.

Вважає, що суд помилково поклав в основу свого рішення тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним. В цій частині судом не врахована практика Європейського суд з прав людини

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, однак до зали судового засідання не з`явився. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено за його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно. Визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень. Попередньо покладені обов`язки у випадку внесення застави залишено без змін.

Судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, відсутність стійких соціальних зв`язків обвинуваченого, останній не одружений, неповнолітніх дітей на утримані не має, не працевлаштований, що беззаперечно свідчить про наявність ризику переховування від суду, що є підставою для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Також у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу не виключається можливість незаконного впливу обвинуваченого на іншу обвинувачену з метою схиляння її до надання неправдивих показань, оскільки на даний час остання не допитана судом.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого,суд першої інстанції належним чином врахував підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів та суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація про особу обвинуваченого дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, вчинення інших злочинів.

При цьому, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою тому доводи захисника і цій частині не сприймаються колегією суддів до уваги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Судом апеляційної інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, а отже, в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки; він офіційно не працевлаштований, тому не виключна можливість того, що перебуваючи на свободі, він продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Також судом вірно враховано зазначені прокурором ризики незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити їх до зміни наданих показів або відмови від них під час судового розгляду.

Таким чином, судом першої інстанції достимено встановлено існування обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачений розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на інших обвинувачених, а відтак прокурором доведена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим рішення суду про продовження застосованого запобіжного заходу, а достовірність наданих доказів обвинувачення має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.

Крім того чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Фактично подана апеляційна скарга сторони захисту викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Наявність даних, що характеризують обвинуваченого, таких як наявність зареєстрованого місця проживання, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на інших обвинувачених, свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що письмові матеріали справи на даний момент не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту такі дані в судовому засіданні не наведені. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, а доводи сторони захисту про недостатність врахування особи обвинуваченого та його стану здоров`я, вважає необґрунтованими.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: