Справа № 570/2411/25
Номер провадження 1-кс/570/250/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000335 від 22 травня 2025 року за ч.4 ст.187 КК України

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в :

зважаючи на ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, при цьомуобґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який вчинений із погрозою застосування насильства, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Згідно з клопотанням, 22 травня 2025 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні відділення поштового зв?язку АТ «Укрпошта» по вул.Молодіжна, 44-А в селищі Квасилів Рівненського району Рівненської області в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХI на всій території України та який в подальшому продовжений, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення та заволодіння чужим майном, здійснив напад на працівника даного відділення поштового зв?язку АТ «Укрпошта» ОСОБА_10 , поєднаний із проникненням у інше приміщення, та з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя потерпілої.

Так, ОСОБА_11 зайшов в приміщенні відділення поштового зв?язку АТ «Укрпошта» по вул.Молодіжна, 44-А в селищі Квасилів Рівненського району Рівненської області та приставив до шиї працівника відділення поштового зв?язку ОСОБА_10 предмет, ззовні схожий на ніж, який утримував у правій руці, погрожуючи останній застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров?я останньої. Після чого висловив вимогу до потерпілої лягти на підлогу, зв?язавши її руки та обмотавши рот липкою стрічкою, та вказати, де знаходяться грошові кошти, після чого потерпіла надала необхідну інформацію.

У подальшому ОСОБА_11 відчинив незачинену шухляду робочого місця та відкрито викрав належні АТ «Укрпошта» кошти приблизно в сумі 9 000 грн.

Далі ОСОБА_11 заволодів особистим мобільним телефон потерпілої ОСОБА_10 та під приводом погроз застосування насильства дізнався дані для входу до мобільного додатку «Приват 24», де з кредитної картки останньої перекинув грошові кошти в сумі 10 000 грн. на картку для виплат, якою в подальшому заволодів із сумки потерпілої ОСОБА_10 , після чого зник з місця вчинення злочину.

За таких обставин ОСОБА_11 завдав ОСОБА_10 фізичної та майнової шкоди в сумі 10 000 грн., а АТ «Укрпошта» майнової шкоди у розмірі 9 000 грн.

22 травня 2025 року за даним фактом внесені відомості до ЄРДР за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений умовах воєнного стану, поєднаний із проникненням у сховище.

22 травня 2025 року ОСОБА_4 затриманий за підозрою у вчиненні злочину.

23 травня 2025 року ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання повністю і по аналогічних мотивах та пояснили суду про обставини, вказані у ньому.

Підозрюваний та його захисник заперечують проти клопотання та просять обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. При цьому власну позицію мотивують тим, що в клопотанні відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність ризиків. Зокрема, підозрюваний більше року проживає з дружиною та її малолітніми дітьми за адресою дружини, яка на даний час вагітна, потерпіла допитана та впізнала його як особу, що вчинила цей злочин, що ним не заперечується, а свідками є працівники поліції, які знають як протистояти незаконному тиску, всі речові докази вилучені та щодо них вирішується питання про їх арешт.

Заслухавши їх думку, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для ухвалення рішення, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Доказами, які дають для цього підстави та сумнівів у суду не викликають, є протоколи допиту потерпілої ОСОБА_10 ; допиту свідка ОСОБА_12 ; допиту свідка ОСОБА_13 ; огляду місця події; пред`явлення особи для впізнання. Суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення. Вирішуючи питання обгрунтованості підозри суд визначив, що вона досягає рівня, необхідного для обрання запобіжного заходу та є обгрунтованою в тій мірі, яка обумовлює характер обмеження прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід певного виду.

За визначенням, яке містить рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що особа обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині, а щодо правильної кваліфікації дійй, то це є обов`язком слідства.

Щодо ризиків, то суд вважає, що той чи інший ризик буде вважатися наявним за умови встановлення ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Процесуальний закон не вимагає наведення доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, проте слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, може дійти обгрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності цього. При цьому слідчий суддя з однаковлою ретельністю дослідив обставини надані як стороною обвинувачення, так і захистом, пам`ятаючи, що перелік обставин, визначений у цій нормі, не є вичерпним і , безумовно, обставини підлягають оцінці в контексті досліджених під час судового засідання доказів.

Вивченням особи підозрюваного суд встановив, що особа не має офіційного місця роботи, більше року не зареєстрована за адресою фактичного проживання з дружиною, а зареєстрований у прикордонному місті, усвідомлюючи реальність покарання за вчинений особливо тяжкий злочин,при цьому будучи раніше неодноразово судимою, зокрема і за аналогічні та інші умисні корисливі злочини та злочини проти життя та здоров`я особи, може безперешкодно виїхати з місця проживання, та, як наслідок, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, підозрюваний, будучи обізнаний про обставини злочину, матиме реальну можливість вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які в них містяться та можуть бути доказами під час судового розгляду, оскільки ніж, про використання якого повідомляла потерпіла, на даний час не знайдений.

Разом з тим не знайшов свого підтвердження висновок сторони обвинувачення про те, що підозрюваний, будучи обізнаний про коло осіб, кому відомо чи може бути відомо про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, шляхом умовлянь, вчинення тиску та /або будь-яким іншим чином може вплинути на свідків, потерпілу з метою зміни показань як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді, оскільки вказані особи вже допитані, а свідками є працівники поліції, вплив на яких є малоймовірним, а у випадку доведеності - зловчинним.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінальногь провадження, беручи до уваги відомості про особу підозрюваного, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява №12369/86 від 26 червня 1991 року, зазначив, що «національні судові органи повинні зважити на всі обставини, що свідчать за і проти наявності справжнього суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, і врахувати це в рішеннях».

3 огляду на зміст наведеного рішення ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув?язнення як винятковий запобіжний захід протягом певного часу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява N? 14379/88 від 26 січня 1993 року, вказано: «небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв?язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти».

У контексті наведеного рішення ЄСПЛ врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим, оскільки наявні специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до свободи особи.

Також, як свідчить практика ЄСПЛ, обвинувачення в зв?язку з вчиненням тяжкого злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення разом з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» (lijkov v. Bulgaria), заява №33977/96 від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є обов`язковою, неодмінною умовою законності і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання процесуальних рішень по справі.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину. Враховуючи дані про його особу та відсутність стримуючих факторів, а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у особливо тяжкому злочині, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий, частково існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вважаю, що ця особа за певних умов може порушити свої процесуальні обов`язки, тому для їх запобігання застосування вказаного запобіжного заходу буде достатнім, щоб забезпечити їх виконання і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у застосуванні відносно даної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Досягнення мети застосування запобіжного заходу неможливе при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, вважаю необхідним задоволити клопотання, яке подане у передбачений законом строк та у встановленому законом порядку, відповідає вимогам КПК України. Утримання особи під вартою до судового розгляду справи є єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також відсутня можливість обмежитися в даному застосуванням менш суворого запобіжного заходу.Таке рішення буде законним, справедливим, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважаю, що підозрюваному не слід визначати заставу згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинений із погрозою застосування насильства.

Строк тримання під вартою обчислюється з 14 год. 30 хв. 22 травня 2025 року.

Висловлені в ухвалі висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиційного значення під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст.176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Берегово Закарпатської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше судимого - запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 червня 2025року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Місце перебування під вартою - Державна установа "Рівненський слідчий ізолятор" Державної кримінально-виконавчої служби України.

Слідчий суддя ОСОБА_1