Справа № 362/4879/25
Провадження № 1-кп/362/616/25
УХВАЛА

про призначення до судового розгляду

17.07.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з клопотанням прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000765 від 26 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Овруч Житомирської області, громадянки України, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2025 року з Офісу Генерального прокурора до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000765 від 26 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області у провадженні призначено підготовче судове засідання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000765 від 26 червня 2025 року, з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_4 з іншого боку 30.06.2025 у присутності захисника ОСОБА_5 на підставі статей 468-470, 472 КПК України.

За умовами вказаної угоди про визнання винуватості, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 114-2 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

Обвинувачена заперечила щодо затвердження вказаної угоди, вказала, що вона укладалась із слідчою, а не з прокурором.

Захисник обвинуваченої просив призначити розгляд справи в загальному порядку.

Вислухавши учасників провадження, дослідивши угоду про визнання винуватості та додані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо відсутні фактичні підстави для визнання винуватості, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваної повне розуміння нею її процесуальних прав, характеру висунутого щодо неї обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні не можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості, оскільки під час укладення угоди обвинувачена не повністю розуміла наслідки її укладення, і на даній стадії не виявила бажання про затвердження цієї угоди.

Беручи до уваги те, що в підготовчому судовому засіданні обвинувачена не підтримала угоду, суд вважає, що відсутні фактичні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, а тому в затверджені угоди необхідно відмовити.

Прокурор в такому разі попросив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, оскільки по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, просив його задовольнити.

Захисник заперечив щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій, просив в його задоволенні відмовити, щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував.

Обвинувачена просила обрати щодо неї альтернативний запобіжний захід, оскільки ризики відсутні, в неї є неповнолітні діти, мати, щодо призначення справи до судового розгляду не заперечувала.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками та клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу, суд дійшов до наступних висновків.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Таким чином, враховуючи, що не має підстав для прийняття рішень визначених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду.

Що стосується клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що воно підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються, дані про особу обвинуваченого, його репутація, відомості щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Взяття під варту, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18.03.2008 р. у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.

Так, відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.07.2025.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 20.07.2025. Прокурор в своєму клопотанні вказує на наявність на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», відповідно до якої «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши наявні в справі письмові матеріали, суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, суворість передбаченого покарання, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, їй інкримінується передача під час дії воєнного стану інформації про розташування Збройних Сил України з ідеологічних мотивів, оскільки вона має вороже ставлення до української влади, політичного та військового керівництва, а також сповідує ідеї проросійської спрямованості, перебуває під інтелектуальним впливом російської імперської ідеології, обвинувачена має можливість вільного перетину кордону України. Все це в своїй сукупності дає підстави вважати про існування ризику активного переховування обвинуваченої від суду та у подальшому від відбування покарання, про можливість її виїзду за межі України, в тому числі на територію росії або на окуповану територію, що унеможливить подальший розгляд справи.

Обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінується надання інформації невстановленій особі, яка на даний час органом досудового розслідування достеменно не встановлена, тому наявний ризик вільного спілкування та впливу на вказану особу з метою координації їх спільних дій, приховування чи знищення слідів злочину, тому ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також наявний, оскільки ОСОБА_4 інкримінується вчинення декількох епізодів несанкціонованого поширення інформації про розташування Збройних Сил України, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, за можливості їх ідентифікації на місцевості, вчинене в умовах воєнного стану, а саме: спочатку 17 травня 2024 з вікна свого помешкання вона здійснила відеозапис, який одразу в ході особистого листування несанкціоновано надіслала (поширила) невстановлений особі, вказавши місце дислокації військової частини ЗС України НОМЕР_1 з можливістю її ідентифікації на місцевості. У вчиненні вказаних дій вона не розкаялася, не пошкодувала, а, навпаки, в подальшому, як вбачається з обвинувального акта, продовжила свої неправомірні дії та 18 травня з 01 год. 45 хв. по 01 год. 55 хв. з вікна свого помешкання здійснила 5 відеозаписів, на яких зафіксувала місце знаходження території аеродрому та 18.05.2025 з 02:44 год по 03:20 год здійснила 4 відеозаписи, на яких зафіксувала та повідомила про наслідки влучання засобів повітряного нападу рф в склад боєкомплекту. Вищевказана протиправна діяльність ОСОБА_4 була припинена нею не з власної волі, а у зв`язку із виявленням її за допомогою слідчих (розшукових) дій. Таким чином, враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що ризик продовження вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень наявний.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує та оцінює особу останньої, яка обвинувачується у вчиненні, відповідно до ст. 12 КК України, тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, з врахуванням даних про особу обвинуваченої, суд, не вирішуючи такі питання як обґрунтованість обвинувачення чи вагомість доказів, приходить до висновку, що зміна ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на один із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та виконання обвинуваченою покладених на нею обов`язків.

За таких обставин клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, враховуючи дію на даний час воєнного стану, у відповідності до положень ч. 5 ст. 183 КПК України з метою забезпечення запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи обставини, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не визначає ОСОБА_4 розмір застави, оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 183, 314, 315-317, 369, 371, 372, 474 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30.06.2025 між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором у провадженні.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 114-2 КК України призначити у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Васильківського міськрайонного суду Київської області на 22.07.2025 о 16.00 год.

Кримінальне провадження здійснювати відкрито суддею одноособово.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції строком на 60 днів.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчує свою дію «14» вересня 2025 року включно.

Доручити уповноваженому органу з питань пробації в строк до «17» серпня 2025 року скласти та надати до суду досудову доповідь відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали вручити обвинуваченій негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений 22 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1