Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1/25
Номер провадження1-кп/173/99/2025
02 червня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бородаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, утриманців не маючого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ОСОБА_4 15 листопада 2024 близько 11:27 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , від 16.04.2016 року, належить ОСОБА_6 , рухався по другорядній дорозі проїжджої частині вулиці Конькова с. Бородаївка, Верхньодніпровської ТГ, Кам`янського району, Дніпропетровської області, у напрямку нерегульованого перехрестя з головною дорогою проїжджої частини вул. Київська, автодороги (Н-08) сполученням Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя. Під час руху на перехресті нерівнозначних доріг ОСОБА_4 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України та дорожніх знаків, а саме:
- п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
- дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», згідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, ігноруючи вищезазначені вимоги Правил дорожнього руху України і дорожні знаки, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, діючи необережно, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та безпечно керувати транспортним засобом, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, не врахував стан проїзної частини дороги, рельєф місцевості, загрожуючи життю та здоров`ю громадян, виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг, де не дав дорогу мотоциклу марки «Мінськ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , та який наближався до цього перехрестя по головній дорозі зліва від автомобілю під керуванням ОСОБА_4 .
В результаті ігнорування вимог вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України та дорожніх знаків водієм ОСОБА_4 , відбулось перехресне зіткнення транспортних засобів, а саме передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , з передньою частиною мотоциклу марки «Мінськ», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 .
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла із відкритими переломами кісток правої гомілки (багатоуламковий перелом великогомілкової кістки в середині та верхній третинах, перелом малогомілкової кістки у верхній третині) з раною по передній поверхні правої гомілки, закритою черпно-мозковою травмою з раною в правій тім`яній ділянці голови, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку, закритою травмою грудної клітини з переломами 5-10 ребер праворуч по лопатковій лінії, 4-8 ребер праворуч по середньопахвовій лінії, переломами акроміального та клювоподібного відростків правої лопатки - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що у момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Виявлені у ОСОБА_7 ушкодження виникли внаслідок дії твердого предмету, предметів, можливо, при дорожньо-транспортній події, не виключено, що за обставин, вказаних у постанові про призначення СМЕ.
Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення, незадовго до надходження ОСОБА_7 у лікарню та не суперечить терміну, вказаному у наданих на його ім`я медичних документах (15.11.2024 р.).
У дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобілю ВАЗ-2107 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 перед виїздом з другорядної автодороги, повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та пункту 16.11 Правил дорожнього руху України. Невідповідності зазначеним вимогам у його діях з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, за умови виконання вимог дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та пункту 16.11 Правил дорожнього руху України водій автомобілю ВАЗ-2107 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти зіткненню.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. При цьому суду пояснив, що 15 листопада 2024 в обідній час у с. Бородаївка обвинувачений рухався на своєму автомобілі по вул. Конькова. Виїжджаючи на головну дорогу, він не побачив, що їхав мотоцикл, тому відбулося зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження. Він відразу намагався надати йому допомогу та потім відшкодував завдані збитки. Також додав що у нього на утриманні перебуває дружина, якій ампутували ногу і вона є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду. Крім цього обвинувачений досі допомагає потерпілому та привозить йому ліки, продукти. У зв`язку з чим, обвинуваченому потрібний автомобіль, тому він просить суд не позбавляти його прав керування. Він керує транспортними засобами з 80-х років минулого сторіччя, жодного разу не порушував ПДР.
Обвинувачений не оспорює обставин кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
У зв`язку з тим, що обвинувачений розповів про обставини кримінального правопорушення, ніхто із учасників не заперечує їх, кваліфікацію дій обвинуваченого та доказів кримінального провадження, не має наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні кримінального правопорушення і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме:
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, одружений, має на утриманні дружину, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, є осудним, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.
В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 , до і після вчинення кримінального правопорушення будь - яких протиправних проступків не вчиняв, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, протягом усього кримінального провадження добросовісно виконував обов`язки обвинуваченого, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що значною мірою сприяло встановленню істини у кримінальному провадженні, добровільно відшкодував завданий збиток, продовжує надавати допомогу потерпілому, тому потерпілий не має до обвинуваченого претензій та просить суворо не карати.
Враховуючи викладені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального провадження, які в своїй єдності й сукупності знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, суд вважає, що від відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з випробуванням згідно ст.ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На переконання суду, саме звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Суд, вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, виходить з наступного.
Як встановлено судом, обвинувачений є особою похилого віку, утримує дружину, яка є особою з інвалідністю (ампутована кінцівка), потребує постійного догляду та медичного супроводу. Використання автомобіля обвинуваченим є для нього необхідним з метою забезпечення базових потреб дружини, зокрема для її транспортування до лікувальних закладів.
Крім того, обвинувачений продовжує надавати допомогу потерпілому, з яким зберіг соціальний зв`язок, доставляє йому медикаменти та продукти.
Мета покарання в кримінальному праві це не лише покарання за вчинений злочин, але й відновлення соціальної справедливості, забезпечення балансу між правами та обов`язками кожного члена суспільства.
Справедливе покарання має бути збалансованим, враховувати інтереси як потерпілого і суспільства, так і самого обвинуваченого. Лише такий підхід повністю відповідає меті покарання, визначеній у статті 50 Кримінального кодексу України, адже дає змогу досягти необхідного превентивного та виховного ефекту без застосування надмірних обмежень, які не сприятимуть ні виправленню обвинуваченого, ні захисту інтересів потерпілого та суспільства.
Враховуючи встановлені вище обставини, суд наголошує, що право керування транспортними засобами для обвинуваченого не є проявом особистої вигоди чи привілеєм, а виступає необхідним засобом виконання обвинуваченим своїх моральних, сімейних та гуманітарних обов`язків зокрема, здійснення щоденного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю, а також продовження добровільної підтримки потерпілого, якому обвинувачений надає допомогу після вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є надмірним, не сприятиме досягненню мети покарання та ускладнить виконання обвинуваченим своїх сімейних і гуманітарних обов`язків.
У зв`язку з цим, суд вважає можливим не призначати ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Так як під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , не обирався і суд дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з встановленням строку випробування та враховуючи, що під час розгляду справи обвинувачений не допускав ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при ухваленні вироку суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2024 підлягає скасуванню.
Цивільний позов не заявлений.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до вимог ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2024, а саме, автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , у пошкодженому стані, який належить ОСОБА_6 , мотоцикл марки «Мінськ» у пошкодженому стані, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 скасувати.
Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , у пошкодженому стані, який належить ОСОБА_6 та зберігається на території відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути ОСОБА_6 , мотоцикл марки «Мінськ» у пошкодженому стані, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , який зберігається у відділенні поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути ОСОБА_7 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_1