У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Миколаєві Миколаївської області, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 червня 2025 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

підозрюваний ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 червня 2025 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стверджує, що слідчим клопотання про продовження строку тримання під вартою подано з порушенням правил територіальної підсудності.

Звертає увагу, що з урахуванням даних про особу підозрюваного до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом незаконного позбавлення волі та катування ОСОБА_8 , 22 січня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000064 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією кримінальних правопорушень за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , 17 грудня 2017 року, реалізуючи свій план злочинної діяльності, щодо викрадення людини, зателефонував ОСОБА_8 і звернувся із проханням, відвести його в мікрорайон «Варварівка» в місті Миколаєві. Цього ж дня, близько 20:00 години ОСОБА_8 , на автомобілі «Lexus LS-460 long» державний номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи прохання ОСОБА_6 , приїхав до міського автовокзалу в місті Миколаєві, де останній сів до автомобіля потерпілого і повідомив, про необхідність забрати невідомого потерпілому ОСОБА_8 чоловіка біля ТРЦ «City Center», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 98.

Прибувши на визначення місце, на заднє пасажирське сидіння за водієм сів невідомий потерпілому чоловік, після чого ОСОБА_6 сказав рухатися потерпілому в бік мікрорайону «Варварівка» в місті Миколаєві. Рухаючись по вулиці Вадима Благовісного (Нікольська) в місті Миколаєві, проїжджаючи повз будівлю МНУ ім. В.О. Сухомлинського, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиці Вадима Благовісного, 24, ОСОБА_6 попросив повернути на перший з`їзд праворуч, розуміючи, що у вказаному місці відсутні сторонні особи, які можуть стати свідками вчинення протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 після чого ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, із застосуванням сили, витягнули з водійського сидіння ОСОБА_8 помістивши його на заднє сидіння салону автомобіля після чого повезли до невідомого місця, де діючи умисно обмежуючи його свободу, утримували в підвальному приміщенні протягом декількох годин, принижуючи його честь та гідність.

Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 і невстановлена особа, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли останньому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, тим самим принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_6 шахрайський дій.

У цьому кримінальному провадженні 17 березня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, а саме у викрадені людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати зізнання, за попередньою змовою групою осіб, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 травня 2025 року.

Постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 12 травня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 22 січня 2024 року продовжений до 17 червня 2025 року.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів та неможливістю завершення досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих та процесуальних дій.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя дійшов висновку про можливість продовження відносно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом незаконного позбавлення волі та катування ОСОБА_8 , 22 січня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000064 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією кримінальних правопорушень за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , 17 грудня 2017 року, реалізуючи свій план злочинної діяльності, щодо викрадення людини, зателефонував ОСОБА_8 і звернувся із проханням, відвести його в мікрорайон «Варварівка» в місті Миколаєві. Цього ж дня, близько 20:00 години ОСОБА_8 , на автомобілі «Lexus LS-460 long» державний номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи прохання ОСОБА_6 , приїхав до міського автовокзалу в місті Миколаєві, де останній сів до автомобіля потерпілого і повідомив, про необхідність забрати невідомого потерпілому ОСОБА_8 чоловіка біля ТРЦ «City Center», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 98.

Прибувши на визначення місце, на заднє пасажирське сидіння за водієм сів невідомий потерпілому чоловік, після чого ОСОБА_6 сказав рухатися потерпілому в бік мікрорайону «Варварівка» в місті Миколаєві. Рухаючись по вулиці Вадима Благовісного (Нікольська) в місті Миколаєві, проїжджаючи повз будівлю МНУ ім. В.О. Сухомлинського, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиці Вадима Благовісного, 24, ОСОБА_6 попросив повернути на перший з`їзд праворуч, розуміючи, що у вказаному місці відсутні сторонні особи, які можуть стати свідками вчинення протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 після чого ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, із застосуванням сили, витягнули з водійського сидіння ОСОБА_8 помістивши його на заднє сидіння салону автомобіля після чого повезли до невідомого місця, де діючи умисно обмежуючи його свободу, утримували в підвальному приміщенні протягом декількох годин, принижуючи його честь та гідність.

Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 і невстановлена особа, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли останньому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, тим самим принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_6 шахрайський дій.

У цьому кримінальному провадженні 17 березня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, а саме у викрадені людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати зізнання, за попередньою змовою групою осіб, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 травня 2025 року.

Постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 12 травня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 22 січня 2024 року продовжений до 17 червня 2025 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що на даний час ризики встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, зокрема, ризик передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, є й надалі актуальним, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України. Зокрема, санкція частини другої статті 127 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, останній може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. З урахуванням того, що вчинення протиправних відбулося небезпечним шляхом, спосіб його застосування, що вказує на усвідомлення підозрюваним вчинюваних дій, тобто свідчить про умисний характер вчинення протиправних дій, які вчинялися ним за попередньою змовою з іншою, невстановленою особою.

Також продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що додані до клопотання матеріали кримінального провадження містять справжні анкетні дані свідків та осіб, яким прямо чи опосередковано відомо про обставини вчинення кримінального правопорушення, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляння до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на користь підозрюваного. Зазначений ризик підтверджується також і тією обставиною, що ОСОБА_6 за змістом матеріалів кримінального провадження діяв спільно з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою та виконував організаційну роль у вчинення протиправних дій, тому може вжити заходів для впливу на інших осіб, що причетні до вчинення кримінального правопорушення з метою надання ними необхідних для нього показань або ж їх ненадання, перекручування чи спотворення дійсних обставин справи.

Крім того, продовжує існувати ризик, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , оскільки підозрюваний, вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяв, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання. При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_6 на даний час є обвинувачений у іншому кримінальному провадженні, пов`язаному із вчиненням аналогічних дій, то вказані обставини у сукупності підтверджують його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, тому і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є досить ймовірним.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочинів, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_6 , об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Прокурором у суді першої інстанції вмотивовано доведено що, на теперішній час не можливо закінчити досудове розслідування вказаного кримінального провадження, оскільки триває збір доказів, у зв`язку з чим можуть призначатися експертизи, обстеження, проводитися слідчі дії, тощо, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру й інших осіб, та/або про зміну підозри осіб, які вже повідомлені про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Вказані обставини, виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Посилання захисника на те, що слідчим клопотання про продовження строку тримання під вартою подано з порушенням правил територіальної підсудності є неспроможним з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів клопотання органом досудового розслідування, є Головне управління Національної поліції в Миколаївській області. Слідчим подано до Вітовського районного суду Миколаївської області клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000064 від 22 січня 2024 року.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 16 жовтня 2024 року №252 за СУ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області закріплено для розміщення слідчих відділів та визначено місце знаходження органу досудового розслідування, з метою проведення досудового розслідування кримінальних проваджень, приміщення, що розташовані в місті Миколаєві по вул. Спаська, 10-12 та вул. Біла, 44; смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Шкільна, 35; АДРЕСА_2 ; м. Нова Одеса Миколаївської області, вул. Ф.Осадчого, 21.

Таким чином, слідче управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, як орган досудового розслідування перебуває в межах територіальної юрисдикції як Центрального районного суду міста Миколаєва, так і Миколаївського районного суду Миколаївської області, Вітовського районного суду Миколаївської області, Новоодеського районного суду Миколаївської області, тобто має місце альтернативна територіальна юрисдикція.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, досудове розслідування кримінального провадження №0000064 від 22 січня 2024 року здійснюється слідчим СУ ГУ НП в Миколаївській області, територіально розташованому в с-щі Каравелове Миколаївського району Миколаївської області, вул. Парникова, 1.

Визначена адреса органу досудового розслідування відноситься до територіальної підсудності Вітовського районного суду Миколаївської області.

Отже, слідчий звернувся з вищевказаним клопотанням до належного суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження підозрюваного, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді