КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/466/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 404/3018/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст.392 ч.2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурорки ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у закритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 02.06.2025, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02.08.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Фортечного районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа 404/3018/25, кримінальне провадження №0000153 від 26.06.2024 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 152 КК України.

Як слідує з матеріалів клопотання, у квітні 2023, ОСОБА_8 , запросив додому, по місцю свого проживання, неповнолітню ОСОБА_9 під приводом приміряти одяг, який він може їй надати як гуманітарну допомогу; де, без добровільної згоди потерпілої, вступив у статевий акт із нею природнім способом, тобто, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло потерпілої з використанням своїх гені талій, без добровільної згоди потерпілої, яка вважала, що вона винна обвинуваченому через фінансову допомогу їй та її братам після смерті матері. У аналогічний спосіб та при аналогічних підставах ОСОБА_8 , у період часу протягом 2023-2024 років декілька разів вступав у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_9 оральним та анальним шляхом.

У підготовчому судовому засіданні судом першої інстанції вирішено питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку із поданням відповідного клопотання прокурором.

Судом досліджено і зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не враховано всіх обставин, позиції сторони захисту та їх доводів, те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не встановлені.

Крім того, підозра є необґрунтованою, а в діях обвинуваченого відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали контрольного провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У Фортечний районний суд м. Кропивницького надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 26.12.2024, загальний термін якого не перебуває поза межами розумного.

Тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, покарання за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Колегія суддів вважає, що є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаним про тяжкість обвинувачення та суворість покарання, що може йому загрожувати у разі його засудження, намагатиметься чинити спроби переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях) або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, про об`єктивну наявність названого ризику свідчить інформація, за змістом якої ОСОБА_8 вже перебував у розшуку.

Відповідно до постанови слідчого ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні від 06.11.2024, підозрюваний ОСОБА_8 з 22.10.2024 припинив з`являтись до слідчого за його викликом для участі у слідчих діях. Такі випадки відбулись шість разів.

З таких причин досудове розслідування було зупинене, а ОСОБА_8 оголошений у розшук.

Крім того, зважаючи на кримінальну історію минулого обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність щодо нього іншого обвинувачення можливо стверджувати, що існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Наразі є доказово підтвердженим ризик того, що ОСОБА_8 чинитиме спроби незаконного впливу на свідків та потерпілу.

Потерпіла, як свідчать матеріали провадження, неодноразово зверталась телефонним зв`язком до поліції із повідомленнями про те, що обвинувачений намагається вплинути на неї, з метою щоб вона забрала заяву про кримінальне правопорушення, та намагається змінити її позицію та волевиявлення.

ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності. Також стосовно нього перебуває у місцевому суді на розгляді обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України.

Крім того, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховується й інформація про особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання та місце проживання, неодружений, без утриманців, безробітний, міцних соціальних зв`язків не має. на обліку в психіатричних або наркологічних закладах не перебуває,

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, є необхідним і доцільним, і з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Доводи сторони захисту, що відносяться до джерел доказів у справі, їх належності й допустимості, а також того питання, чи доводять ці докази вину ОСОБА_8 колегією суддів не можуть оцінюватись на даній стадії провадження, оскільки триває судове слідство у суді першої інстанції, який і має надати належної юридичної оцінки сукупності доказів у кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції залишається колегію суддів без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 02.06.2025, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02.08.2025, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3