Справа № 462/1573/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/491/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в темну пору доби (нічний час), яка передбачена п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що у провадженні Залізничного районного суду м. Львова кримінальне провадження №0000326 перебуває з 2018 року. Через військові дії на території України адвокат ОСОБА_7 зі своєю багатодітною сім`єю, з метою збереження життя і здоров`я своїх дітей, змушений був виїхати на територію ЄС, змінивши таким чином місце проживання. ОСОБА_7 виїхав 01 березня 2022 року за межі України офіційно, а те, що він не повернувся в Україну через війну, не свідчить, що він мав на меті ухилитися від розгляду цього кримінального провадження. Про зміну місця проживання як захисником ОСОБА_6 , так і обвинуваченим ОСОБА_7 , було повідомлено суд шляхом подання клопотань 16 березня 2022 року та 08 квітня 2022 року, а також надано адресу його місця проживання у Польщі та копію договору на оренду квартири за вказаною адресою, де він з сім`єю проживає і зараз.

Звертає увагу, що після зміни місця проживання обвинуваченого сторона захисту подавала до суду клопотання про продовження розгляду кримінального провадження за участю ОСОБА_7 у судових засіданнях в режимі відеоконференції, однак суд на ці клопотання не відреагував. Натомість ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук, а ухвалою суду від 06 червня 2024 року ОСОБА_7 був оголошений у міжнародний розшук та йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15 травня 2025 року проведена процедура екстрадиції ОСОБА_7 в Україну, а 16 травня 2025 року прокурором подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави, таке клопотання було задоволено судом.

Сторона захисту вважає, що вказаний запобіжний захід є жорстким як по відношенню до ОСОБА_7 , так і до його багатодітної сім`ї, та суперечить Конституції України, Конвенції з прав людини та основоположних свобод, усталеній практиці ЄСПЛ. Прокурор не надав жодного доказу, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Намірів ухилятися від суду чи перешкоджати судовому розгляду цього кримінального провадження у ОСОБА_7 не було і немає, оскільки сторона захисту зацікавлена у чесному та об`єктивному судовому розслідуванні.

Як зазначає захисник, у своїй практиці Верховний Суд вказує, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Однак ОСОБА_7 таких дій не вчиняв і умисно від суду та від відповідальності не ухилявся. Обвинувачений є багатодітним батьком, який, з метою захисту життя та здоров`я своїх дітей, був змушений виїхати з території України на територію Європейського Союзу, що є поважною причиною його неявки до суду. При цьому у ОСОБА_7 не було жодної заборони у вигляді запобіжного заходу на виїзд з України; про його виїзд за кордон на тимчасове проживання суд було повідомлено офіційно та надано адресу проживання.

Крім цього, вказує, що відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Водночас, судом були проігноровані дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , а саме те, що: ОСОБА_7 є громадянином України, адвокатом, раніше не судимий, займався благодійною допомогою пораненим бійцям, за що нагороджений грамотою, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є багатодітним батьком та має на утриманні шестеро дітей, є інвалідом ІІІ групи, за період перебування кримінального провадження №0000326 у Залізничному районному суді м. Львова не вчинив жодного правопорушення; від суду умисно не ухилявся, а виїхав за кордон із своєю багатодітною сім`єю через воєнні дії на території України та не маючи у цій справі ніякого запобіжного заходу, який він міг би порушити, про зміну місця проживання офіційно повідомив суд, надав адресу місця проживання та подав клопотання про його участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції; зі сторони ОСОБА_7 відсутні будь-які, передбачені ст. 177 КПК України, ризики.

Також указує, що в обвинувальному акті досудовим розслідуванням не наведено жодного достовірного доказу вчинення адвокатом ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

За таких обставин, захисник вважає, що оскаржена ухвала винесення з порушенням норм кримінального процесуального права та без дотримання прав людини і громадянина, встановлених Конституцією України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та без урахування рішень Європейського суду з прав людини. Судом також проігноровано, що ОСОБА_7 є адвокатом та його права також захищаються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, пославшись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває виділене в окреме провадження кримінальне провадження №0000326 від 26 серпня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 13 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, встановлено, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні, у тому числі, особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України виділено в окреме провадження. Оголошено обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надалі ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2024 року його оголошено в міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15 травня 2025 року ОСОБА_7 екстрадований до України з Республіки Польща. Крім цього, існують ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також судом першої інстанції враховано характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, серед яких згідно зі ст. 12 КК України є тяжкі та особливо тяжкі; дані про особу обвинуваченого, котрий тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його перебуванню під вартою, не хворіє. Крім того, враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 був змушений виїхати на територію Європейського Союзу через воєнні дії на території України, оскільки є багатодітним батьком та має на утриманні шестеро дітей, не спростовує висновків місцевого суду щодо застосованого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_7 покинув територію України ще 01 березня 2022 року та до моменту його затримання та екстрадиції до України 15 травня 2025 року (тобто через понад три роки) на територію України добровільно не повертався. За цих обставин, враховуючи, що в міжнародний розшук ОСОБА_7 було оголошено лише 06 червня 2024 року, апеляційний суд вважає, що в обвинуваченого було достатньо часу і для виконання своїх обов`язків як батька щодо вивезення дітей у безпечне місце, і для повернення до України для виконання його обов`язків як громадянина України та обвинуваченого зокрема.

Той факт, що на момент виїзду за кордон до ОСОБА_7 не було застосовано ніякого запобіжного заходу, жодним чином не звільняє обвинуваченого від виконання обов`язку прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, визначеного п. 1 ч. 7 ст. 43 КК України.

Стосовно тверджень захисника про звернення ОСОБА_7 до суду з клопотаннями про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, то згідно зі ст. 336 КПК України, рішення про здійснення дистанційного судового провадження ухвалює суд. При цьому прийняття такого рішення є правом, а не обов`язком суду.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , як про це зазначено захисником, не містить жодного достовірного доказу про вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені судом першої інстанції в ході розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Наявність в обвинуваченого шести дітей та те, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю ІІІ групи, не є безумовними підставами для відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім то го, колегія суддів вважає, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Стосовно того, що ОСОБА_7 є адвокатом, то згідно з главою 37 КПК України до адвоката застосовується особливий порядок кримінального провадження, а саме: письмове повідомлення про підозру адвокату вручається Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень. Про застосування запобіжного заходу, ухвалення вироку повідомляються: щодо адвокатів - відповідні органи адвокатського самоврядування.

Згідно з п. 12 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган або посадові особи, які затримали адвоката або застосували до нього запобіжний захід, зобов`язані негайно повідомити про це відповідну раду адвокатів регіону.

Таким чином, інших особливостей кримінального провадження щодо адвоката, зокрема при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, ні чинний КПК України, ні Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить.

В апеляційній скарзі сторони захисту не наведено жодних даних, що дотримання указаних положень закону під час взяття ОСОБА_7 під варту дотримано не було.

Крім того, всі викладені захисниками доводи були об`єктом дослідження судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняла відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Отже, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4