Справа № 177/1040/25
Провадження № 1-кп/177/175/25
У Х В А Л А

Іменем України

15.07.2025 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000448 від 03.09.2022 за ч. 2 ст. 286 КК України та № 0000346 від 07.04.2025 за ч. 3 ст. 135 КК України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої,

адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Криворізьким районним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_2 .

Прокурором 15.07.2025 подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , яке обґрунтовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та додатково, на обґрунтування поданого клопотання зазначив, що про наявність вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено виключно покарання у виді позбавлення волі. Після вчинення ДТП, обвинувачений залишив місце пригоди та перебував у розшуку. Останній раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності. Отже, вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, усі свідки в справі не допитані, а свідок ОСОБА_7 , яка під час досудового розслідування надавала показання, у судовому засіданні, посилаючись на ст. 63 КК України, відмовилася їх надавати. Також у судовому засіданні не допитано експерта, не досліджувалися письмові матеріали кримінального провадження, тому, є ризики впливу на свідків, з метою зміни ними показань у суді.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_6 , просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на інший, альтернативний, як то домашній арешт, чи визначити розмір застави. Вказувала, що продовження запобіжного заходу є протиправним та необґрунтованим, оскільки прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування заявлених ризиків та вини обвинуваченого. Наголошувала, що обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання має бажання працювати, оскільки йому необхідно утримувати сім`ю.

Обвинувачений ОСОБА_2 заперечував проти задоволення клопотання та підтримав клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу на менш суворий. Просив застосувати до нього домашній арешт у нічний період доби та надати можливість працювати, щоб утримувати сім`ю та відшкодовувати шкоду потерпілій.

Заслухавши учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора та заперечення сторони захисту, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як слідує з матеріалів справи, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 закінчується 18.07.2025.

Водночас, з об`єктивних причин, завершити судовий розгляд вказаного кримінального провадження до визначеної дати не представляється можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо цього обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховується, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, із санкцією від 3 до 8 років позбавлення волі, а тому, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, тим самим, перешкоджати кримінальному провадженню. Про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить також і те, що після вчинення ДТП обвинувачений залишив місце події, на виклики до слідчого не з`являвся та тривалий час перебував у розшуку до його затримання, знищив шляхом підпалу автомобіль, що є речовим доказом в справі.

Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Отже, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, у тому числі й з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, у якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду.

У рішенні в справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Судом також враховується і те, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, у даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності в майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Отже, обставини даного кримінального провадження, притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, можливість призначення обвинуваченому суворого покарання, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений ОСОБА_2 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

У даному провадженні не допитані всі свідки сторони обвинувачення, експерти, а свідок ОСОБА_7 відмовилася надавати показання згідно зі ст. 63 Конституції України. Тому, оскільки свідки в даному судовому засіданні безпосередньо не допитані, із урахуванням конкретних обставин справи, наявні ризики впливу на них обвинуваченим.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, суд виходив із того, що ОСОБА_2 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. Вказане свідчить про антисоціальну направленість поведінки ОСОБА_2 та небажання вести законослухняний спосіб життя.

На переконання суду, менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно вплинути на здійснення швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є необхідним застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором для запобігання ризиків і створить можливості для вчинення ним поза процесуальних дій із метою перешкоджання кримінальному провадженню.

У зв`язку з тим, що формулювання обвинувачення стосується злочину, який спричинив загибель людини, відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом не визначається ОСОБА_2 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 183, 187, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора пропродовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаному кримінальному провадженні №0000448 від 03.09.2022 за ч. 2 ст. 286 КК України та № 0000346 від 07.04.2025 за ч. 3 ст. 135 КК України , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13.09.2025 включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1