05.06.2025 Справа № 363/1706/25
ВИРОК
05 червня 2025 року м. Вишгород
ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», у період з 13.07.2024 року по 22.12.2024 рік умисно, безпричинно та систематично вчиняв домашнє насильство у формі психологічного та фізичного насильства відносно матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживав однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 , яке знайшло своє вираження у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, принижені, штовханні, нанесенні ударів, які не спричинили тілесних ушкоджень, що призвело до комплексу негативних психоемоційних змін потерпілої у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршенням настрою, страхом за своє здоров`я та безпеку, а це, в свою чергу призвело до погіршення соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
1. Так, 13.07.2024 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив відносно матері ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме: кидався в бійку, висловлювався нецензурною лайкою, поводився агресивно, внаслідок чого, ОСОБА_4 завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
За вказані дії, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19.08.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
2. Крім того, 25.07.2024 року, близько 19 години 51 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив відносно матері ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: виганяв останню з домоволодіння, ображав, виражався нецензурною лайкою, кидався в бійку, внаслідок чого, ОСОБА_4 завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Крім того, 26.07.2024 року, о 16 годині 00 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно матері ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, бив її по голові, штовхав, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Крім того, 27.07.2024 року, о 11 годині 00 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно матері ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди моральному здоров`ю ОСОБА_5 .
Крім того, 28.07.2024 року, приблизно о 14 годині 00 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно матері ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: кидався у бійку, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою та принижував її, внаслідок чого завдав шкоду моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
За вказані дії, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 07.08.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
3. Крім того, 27.10.2024 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно матері ОСОБА_5 , домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру, штовхав, ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
За вказані, дії постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05.11.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
4. Далі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 21.11.2024 року, у вечірню пору доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 будучи особою, яку неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення психологічних та фізичних страждань матері ОСОБА_5 , безпідставно розпочав сварку, в ході якої вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, а саме: словесно ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, залякував, висловлював погрози фізичним насильством, штовхав, наносив удари, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, чим принизив її людську честь та гідність, викликав в неї психологічні та фізичні страждання, побоювання за свою безпеку, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Вказані систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, призвели до утворення у ОСОБА_5 комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призвело до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
5. Далі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 09.12.2024, у вечірню пору доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення психологічних та фізичних страждань матері ОСОБА_5 , безпідставно розпочав сварку, в ході якої вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, а саме: словесно ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, залякував, висловлював погрози фізичним насильством, штовхав, наносив удари, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, чим принизив її людську честь та гідність, викликав в неї психологічні та фізичні страждання, побоювання за свою безпеку, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Вказані систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, призвели до утворення у ОСОБА_5 комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призвело до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
6. Далі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 10.12.2024, у вечірню пору доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення психологічних та фізичних страждань матері ОСОБА_5 , безпідставно розпочав сварку, в ході якої вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, а саме: словесно ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, залякував, висловлював погрози фізичним насильством, штовхав, наносив удари, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, чим принизив її людську честь та гідність, викликав в неї психологічні та фізичні страждання, побоювання за свою безпеку, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Вказані систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, призвели до утворення у ОСОБА_5 комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призвело до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
7. Далі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 17.12.2024, у вечірню пору доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 ,
діючи умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення психологічних та фізичних страждань матері ОСОБА_5 , безпідставно розпочав сварку, в ході якої вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, а саме: словесно ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, залякував, висловлював погрози фізичним насильством, штовхав, наносив удари, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, чим принизив її людську честь та гідність, викликав в неї психологічні та фізичні страждання, побоювання за свою безпеку, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Вказані систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, призвели до утворення у ОСОБА_5 комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призвело до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
8. Далі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 22.12.2024, у вечірню пору доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на спричинення психологічних та фізичних страждань матері ОСОБА_5 , безпідставно розпочав сварку, в ході якої вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, а саме: словесно ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, залякував, висловлював погрози фізичним насильством, штовхав, наносив удари, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, чим принизив її людську честь та гідність, викликав в неї психологічні та фізичні страждання, побоювання за свою безпеку, внаслідок чого завдав шкоди моральному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Вказані систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, призвели до утворення у ОСОБА_5 комплексу негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призвело до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя.
Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних, фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Потерпіла ОСОБА_5 надала суд заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду.
Суд, відповідно до вимог ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження, вирішив за можливе з`ясувати всі обставини під час судового розгляду за відсутності потерпілої та вирішив питання про проведення судового розгляду без неї.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце та спосіб його вчинення. Зокрема, він підтвердив, що з 13.07.2024 року по 22.12.2024 року дійсно вчиняв щодо матері ОСОБА_5 домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Не заперечував того, що такими своїми діями завдав шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Пояснив, що в теперішній час, він переїхав від матері, мешкає окремо, влаштувався на роботу, сварки закінчилися, він провідує матір та допомагає їй матеріально, дає гроші, купує продукти харчування. Зробив для себе відповідні висновки щодо недопущення в майбутньому таких вчинків, вибачився перед матір`ю.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції.
Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо матері, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних та фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ст. 126-1 КК України.
При цьому, суд звертає увагу на те, що ст. 4 Протоколу за №7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує,
що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу за №7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий Суд констатував порушення ст. 4 Протоколу за №7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.
Водночас у рішенні у справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі Високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу за №7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу за №7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) у разі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Статтею 126-1 КК України передбачено, що домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.
За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.
Натомість систематичність, як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).
Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.
При цьому кількісний критерій систематичності, як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа за №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20). Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку. Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин,
передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Разом з цим ст. 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень ст. ст. 84, 92, 94 КПК. Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.
Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.
Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа за №583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, ст. 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.
Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 15.11.2021 року у справі за №199/6365/19, що розкаяння передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Про щире каяття обвинуваченого свідчить його поведінка як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, де останній надав покази, повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, попросив вибачення у матері за свої дії, засудив свою поведінку, пообіцяв в майбутньому не вчиняти більше домашнього насильства.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання характеризувався посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у межах санкції цієї статті, а саме - у виді пробаційного нагляду строком один рік, з покладанням на засудженого до апробаційного нагляду обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Так, відповідно до вимог ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
С уд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки: 1) використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою; 2) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
5) пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Обов`язок використовувати електронний засіб контролю і нагляду встановлюється судом на строк від одного місяця до одного року.
П робаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років і не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.
Крім того, відповідно до ст. 91-1 ч. 1 КК України - в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;
3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;
4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
5) направлення для проходження програми для кривдників.
Частина 2 цієї статті зазначає, що заходи, передбачені ч. 1 цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.
Частина 3 наголошує, що з аходи, передбачені ч. 1 цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
З урахуванням обставин справи, суд приходить до переконання про необхідність направлення обвинуваченого ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Процесуальні витрати по справі на залучення експертів та речові докази - відсутні.
Цивільній позов по справі не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 59-1, 91-1, 126-1 КК України, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 на час пробаційного нагляду такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у вигляді покладення на нього обов`язку пройти програму для кривдників строком на 3 (три) місяці.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1