Справа № 943/67/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/520/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Копінськ, Новоросійського району, Актюбинської області, Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробовуванням з іспитовим строком три роки.

Термін іспитового строку постановлено рахувати з часу проголошення вироку 22 квітня 2025 року.

Згідно ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи.

Вирішено питання з процесуальними витратами, речовими доказами та цивільний позов.

Згідно вироку суду, 17 листопада 2024 року ОСОБА_7 ( ОСОБА_13 ), близько 07 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки «NISSAN MICRA» p.н. НОМЕР_1 , рухався автодорогою M-06 сполученням Київ-Чоп у напрямку м. Києва на ділянці 468 км, поблизу селища Олесько, Золочівського району, Львівської області і порушив вимоги п.п. 1.2., 10.1., 12.1. та 13.1. чинних Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, які виразилися в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не обрав безпечної швидкості руху, при цьому не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримуючись безпечного бокового інтервалу, без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, а згодом на ліве узбіччя, після чого здійснив лобове зіткнення з дорожнім металевим огородженням та з?їхав із дороги.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_14 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на передній поверхні правого колінного суглобу, садна на правому колінному суглобі, на передній поверхні правої гомілки, перелому тіла 8-го грудного хребця, перелому поперечних відростків 1,2 поперекових хребців праворуч, закритого перелому великого вертлюга правої стегнової кістки, багатоуламкових переломів обох стегнових кісток, що ускладнилась двобічною вогнищевою гнійною бронхопневмонією, ателектазами, набряком легень та набряком головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення і знаходяться в прямому причинному зв?язку зі смертю останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Лікарня Святого Пантелеймона Першого територіального медичного об?єднання міста Львова».

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи вини обвинуваченого ОСОБА_15 та правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок суду в частині призначення останньому покарання не відповідає особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим з точки зору суворості, з огляду на встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щирому каятті, що виразилось у визнанні вини та надані правдивих показань, в осуді, жалю та критичному ставленні до своїх дій і готовності нести відповідальність.

Також зазначає про активне сприяння обвинуваченим у розкритті кримінального правопорушення.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 попросив пробачення у потерпілого, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є інвалідом другої групи, вчинив неумисний злочин, готовий відшкодувати завдану шкоду потерпілому, який просить у письмовій заяві не позбавляти обвинуваченого волі.

Акцентує, що обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Просить змінити вирок Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом та із застосуванням ст. 75 КК України і звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, виступ представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду в межах апеляційної скарги.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Отже, вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, конкретні обставини справи та призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкціїч.2 ст. 286 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України іпідставно звільнив останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, оцінивши в сукупності обставини справи передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , місцевим судом підставно призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені ним численні грубі порушення «Правил дорожнього руху», що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_16 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_17 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і не вбачає підстав для зміни вироку суду з цього приводу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4