Справа № 333/5851/24
Провадження № 1-кп/333/356/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, яке 08.04.2024 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000591, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за участі прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

У невстановлений під час судового розгляду час, але не пізніше першої декади травня 2022 року громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, яке з 25.02.2022 та на час складання обвинувального акту є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час судового розгляду осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно зайняв посаду заступника командира 3-го взводу патрульно- постової служби у незаконному правоохоронному органі, створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме (мовою оригіналу) «Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области», розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 14.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_3 , за викладених вище обставин, вчинив злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia), який показань суду не давав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

При цьому суд враховує, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.06.2024 у межах даного кримінального провадження проводилось спеціальне досудове розслідування.

Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_3 на 03.04.2024, 04.04.2024, 05.04.2024 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації газеті "Урядовий кур`єр" (№ 66 від 30.03.2024), на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_3 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України, направлялись та вручались захиснику адвокату ОСОБА_5 , що була забезпечена державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_3 , щоб забезпечити йому можливість безпосередньо та через захисника реалізовувати усі права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

На підставі ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 14.10.2024 відносно ОСОБА_3 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_5 , яка була захисником на стадії досудового розслідування і обізнана з матеріалами кримінального провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення права на захист та доступ до правосуддя, у зв`язку із чим в судові засідання він викликався у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про його виклик були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті "Урядовий кур`єр" та шляхом здійснення публікації про виклик на офіційному веб-сайті суду.

Суд вважає, що наявні у справі чисельні документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , належним чином повідомленого про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від реалізації права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, так само свідчать про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію ним невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п."g" п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинувачуваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, реалізуючи право обвинуваченого на захист, висловила свою позицію з приводу пред`явленого обвинувачення. На думку захисника, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена допустимими та належними доказами. Стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та переконливих доказів добровільності зайняття ОСОБА_3 відповідної посади y незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території. Свідки сторони обвинувачення не повідомили за яких обставин ОСОБА_3 міг зайняти посаду, в достатньому обсязі не підтвердили факт добровільного виконання обвинуваченим обов`язків у незаконному правоохоронному органі. Вважає, що обвинувачений міг перебувати під психологічним тиском. Крім того, захисник вказала на відсутність в наданих стороною обвинувачення матеріалах оригіналів документів щодо зайняття ОСОБА_3 відповідної посади у незаконному правоохоронному органі на окупованій території. Зазначила про неналежність досліджених електронних документів, зокрема отриманих з всесвітньої мережі Інтернет, які могла створити будь яка особа. В зв`язку з викладеним просила виправдати її підзахисного за ч.7 ст.111-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяє забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Разом з тим, суд враховує, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також "нормативними актами" самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, у зв`язку з чим ці факти не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", м. Мелітополь, Запорізької області, визнане тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 25.02.2022.

Також загальновідомим є факт створення на окупованих територіях України окупаційних адміністрацій, правоохоронних та інших владних органів.

Встановлені судом обставини підтверджуються показами свідків, отриманих під час їх допиту, а також дослідженими документами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що на початку травня 2022 року його в м. Мелітополь по вул. Дзержинського зупинив для перевірки документів правоохоронний патруль з двох осіб. Один з них був ОСОБА_3 у форменому одязі та з резиновим кийком. Після перевірки документів правоохоронці оглянули свідка і виявили на його тілі татуювання, після чого свідка відвезли в колишнє приміщення СБУ в м. Мелітополь де його протримали три дні. Свідок вказав, що ОСОБА_3 двічі його допитував у вказаному приміщенні, зокрема через наявність татуювань і внаслідок цього підозру щодо причетності свідка до військового підрозділу " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Обвинувачений розпитував свідка про місце проживання і роботи, про дружини, дитину тощо, після чого склав протокол допиту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що знає ОСОБА_3 , так як вони працювали в одному підрозділі патрульно-постової служби УВД в Запорізькій області у м. Мелітополі з травня 2022 року. Свідок зазначив, що неодноразово патрулював із ОСОБА_3 в м. Мелітополі у форменому одязі з шевронами Російської Федерації і з спецзасобами. Знає що обвинувачений добровільно обійняв посаду інспектора патрульно-постової служби в правоохоронному органі створеному державою-агресором і був задоволений цим, попереджав щоб свідок не виїжджав на підконтрольну Україні територію.

Під час судового розгляду були досліджені наступні документи:

- група документів, що засвідчують відповідність окремих проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, початок і рух кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, наявність інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, такі як: витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; рапорти слідчого про виявлення кримінального правопорушення і оперуповноваженого щодо виконання постанови слідчого; постанови про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про зміну групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про призначення (визначення та зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні; постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій; постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження (т.1 а.с.138-164);

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.06.2024 по справі № 331/2218/24, згідно якої до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави (т.1 а.с.165-172);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2023, згідно з яким свідок ОСОБА_7 серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_3 під № 4, про яку давав покази на допиті (т.1 а.с.173-176);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_6 серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_3 під № 4, про яку давав покази на допиті (т.1 а.с.177-180);

- протокол огляду від 01.04.2024 за участю спеціаліста ОСОБА_8 , згідно якого слідчим оглянуто інформацію розміщену у всесвітній мережі Інтернет, яка містить дані про нормативно-правові акти, які регламентують діяльність незаконно створених правоохоронних органів на території м. Мелітополь та Мелітопольського району. Під час огляду з офіційного сайту "Единный государственный реестр юридических лиц" завантажено файл "Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц о юридическом лице Главное управление министерства внутренних дел росийской федерации по Запорожской области", розташоване за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37. Вказаний файл записаний на оптичний диск DVD-R, який долучено до даного протоколу (т.1 а.с.181-192);

- ухвала слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24.05.2024 ЄУН 333/4677/24 та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.05.2024. Вказаною ухвалою надано дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів документів, а саме до матеріалів кримінального провадження № 0001150 від 12.07.2023 з можливістю вилучення завірених копій протоколів НСРД з додатками, ухвал суду, доручень, клопотань, МНСІ та інших матеріалів. Під час тимчасового доступу були вилучені завірені копії документів: протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/314т від 05.04.2024, додатку до нього - DVD-R диску № 59/14/555т від 05.04.2024, а також процесуальних документів, на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого № 59/14/К-558т від 28.03.2024 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/1962т від 02.04.2024. Згідно вказаного протоколу були експортовані данні облікового запису програмного забезпечення "Telegram" з ідентифікатором номером мобільного телефону НОМЕР_1 , яким особисто користується громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також виявлені файли, які надіслані ОСОБА_9 та листування у чаті з назвою " ОСОБА_10 " (т.1 а.с.193-206);

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20.06.2024 ЄУН 4807/4115/24. Вказаною ухвалою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 0000591 від 08.04.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, інформації яка міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/314т від 05.04.2024, додатку до нього - DVD-R диску № 59/14/555т від 05.04.2024, а також процесуальних документів, на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого № 59/14/К-558т від 28.03.2024 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/1962т від 02.04.2024, отриманих і складених під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001150 від 12.07.2023 (т.1 а.с.207);

- протокол огляду від 24.06.2024, згідно якого слідчим оглянуто протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/314т від 05.04.2024, додатку до нього - DVD-R диску № 59/14/555т від 05.04.2024. За результатами проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії у мобільному додатку "Telegram" виявлено користувача, який зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , яким особисто користується громадянин України ОСОБА_9 , під обліковим записом з ім`ям "" та в переписці якого міститься листування представників незаконно створеного правоохоронного органу Мелітопольського району Запорізької області на тимчасово окупованій території. Під час огляду в чаті з назвою " ОСОБА_10 " виявлено: 06.05.2022 особа підписана як " ОСОБА_11 " додав до вказаного чату особу підписану як ОСОБА_12 "; 01.06.2022 о 13 год. 52 хв. особа підписана як ОСОБА_12 " надіслала повідомлення наступного змісту " НОМЕР_1 ОСОБА_13 "; 20.08.2022 о 10 год. 47 хв. особа підписана як ОСОБА_12 " надіслала повідомлення наступного змісту " ОСОБА_13 , среднее-специальное, специальность Мастер контрольно-измерительных приборов и автоматики"; 01.09.2022 в період з 06 год. 55 хв. до 07 год. 08 хв. особа підписана як ОСОБА_12 " надіслала декілька повідомлень наступного змісту " ОСОБА_14 с. Астраханка на школу на усиление заступил, металлодетектор получил, без происшествий", "У нас, с. Астраханка, А что случилось?"; 28.09.2022 о 06 год. 45 хв. особа підписана як ОСОБА_12 " надіслала повідомлення наступного змісту "Оружие на Невского сдавать в дежурку?"; 27.05.2022 о 16 год. 32 хв. особа підписана як " ОСОБА_10 " завантажила в чат фото з дописом "Что бы знали, кто в каком взводу находится". Фото містить наступний текст: "Список личного состава ППС Мелитопольского РУВД", "3 взвод, ЗКВ ОСОБА_13 "; інші відомості щодо зайняття обвинуваченим посади у незаконному правоохоронному органі, створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області (т.1 а.с.208-219);

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20.06.2024 ЄУН 4807/4111/24. Вказаною ухвалою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 0000591 від 08.04.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, інформації яка міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/5/5/1-597т від 03.03.2023, додатку до нього - DVD-R диску № 59/5/5/1-216т від 03.03.2023, а також процесуальних документів, на підставі яких вказана інформація отримана, а саме клопотання слідчого № 59/14/К-48т від 30.01.2023 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/376т від 01.02.2023 та постанови про доручення проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 59/14/64т від 02.02.2023, отриманих і складених під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002381 від 09.12.2022. Зазначені документи долучені разом з цією ухвалою і досліджені судом (т.1 а.с.220-227; т.2 а.с.1-92);

- протокол огляду від 24.06.2024, згідно якого слідчим оглянуто протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/5/5/1-597т від 03.03.2023, додатку до нього - DVD-R диску № 59/5/5/1-216т від 03.03.2023. За результатами проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії отримано доступ до інформації з месенджеру "Telegram" мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується громадянин рф ОСОБА_15 , який призначений окупаційною владою на посаду заступника голови т.зв. "військово-цивільної адміністрації Запорізької області". Зокрема, серед іншого, зафіксовано відомості щодо співробітників незаконно створеного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території Запорізької області "Главного управления МВД в Запорожской области", які отримували заробітну плату за травень 2022 року, а саме: встановлено, що під порядковим номером 52 в таблиці Excel зазначено посаду, прізвище ім`я по-батькові та суму грошового забезпечення в російських рублях "Полицейский ППС ОСОБА_13 , 45 000,00 (т.2 а.с.93-96);

- лист управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 22.02.2024 № 2301.2.-1284/23.1-24, відповідно до якого, за наявними даними ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, документований паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , виданим 08.07.2019 Мелітопольським відділом УДМС України в Запорізькій області (2318) та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданим 16.08.2021 органом 2318 (т.2 а.с.98-100);

- документи, що характеризують особу обвинуваченого чи містять інформацію щодо місця проживання і роботи, наявність майна тощо, а саме: листи Управління поліції охорони в Запорізькій області Національної поліції України в яких зазначено, що ОСОБА_3 працював у вказаній установі на посаді охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Мелітопольського міжрайонного відділу у період з 21.03.2017 по 04.07.2022, звільнений через скорочення штату працівників з посади охоронника групи охорони об`єктів та публічної безпеки Мелітопольського районного відділу; лист органу ДРАЦС щодо наявних в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_3 актових записів про його народження та укладення шлюбу; довідка щодо відсутності судимостей обвинуваченого; довідки від лікаря нарколога та лікаря психіатра щодо відсутності обвинуваченого на їх обліку; інші документи (т.2 а.с.97-111).

Надаючи правову оцінку дослідженим доказам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що передбачено ст. 85 КПК України.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 КПК України).

Достовірність доказів це їхня здатність правильно та об`єктивно відображати інформацію про певні факти.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Оцінюючи показання свідків, що були отримані в порядку передбаченому КПК України, шляхом безпосереднього допиту в судовому засіданні під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд враховує, що вказані особи особисто спілкувалися з обвинуваченим і підтвердили зайняття ним посади у незаконному правоохоронному органі, яке було створено на тимчасово окупованій території Запорізької області, свідок ОСОБА_7 також повідомив, що обвинувачений обійняв вказану посаду добровільно, тобто вказані свідки повідомили фактичні дані як щодо події кримінального правопорушення так і винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а також розповіли про обставини за яких вони стали свідками вказаних подій, тому суд вважає такі покази належними та допустимими доказами і приймає їх як такі, що прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження документи з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про те, що всі вони за своїм змістом несуть інформацію, яка має доказове значення, зокрема підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто є належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України.

При цьому, суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про відсутність належних та достатніх доказів добровільного зайняття ОСОБА_3 посади в незаконних правоохоронних органах.

Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Суд вважає, що обвинувачений усвідомлював факт окупації та агресії з боку Російської Федерації, створення окупаційною владою незаконних органів, зайняття посади у незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням. Про вказані обставини свідчать покази свідків і досліджені документи, зокрема матеріали НСРД, які в сукупності з іншими доказами є допустимими і достовірними. Покази свідка ОСОБА_7 , який разом з обвинуваченим проходив службу в незаконному правоохоронному органі та здійснював патрулювання території міста Мелітополя достатньо свідчать про те, що ОСОБА_3 добровільно обійняв вказану посаду.

У матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом чи фізичним примусом, такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави.

Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_3 не вживав заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України.

Вказані обставини у сукупності вказують на необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_5 , яка заперечувала добровільність зайняття посади обвинуваченим ОСОБА_3 у незаконно створеному правоохоронному органі на тимчасово окупованій території.

Слід зазначити, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце, це діяння містить склад злочину, передбачений ч.7 ст.111-1 КК України, обвинувачений винний у його вчиненні, тому вважає за необхідне ухвалити обвинувальний вирок і призначити покарання обвинуваченому.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення (ст.65 КК України).

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує обставини, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, корисливі мотиви вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність прямого умислу, наслідки вчиненого ним діяння, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію сторони обвинувачення та захисту з приводу покарання, також суд враховує характеристику особи обвинуваченого, яка полягає в тому, що він є особою працездатного віку, одружений, немає на утриманні неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, переховується на тимчасово окупованій території України.

З урахуванням усіх обставин, загальних засад призначення покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачена можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таке додаткове покарання щодо ОСОБА_3 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, оскільки забезпечить у сукупності з іншими складовими покарання найбільший виховний ефект покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання обвинуваченому, не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 основного покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу його фактичного затримання.

Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.

Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.06.2024 в порядку, визначеному ч. 6 ст. 193 КПК України, обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.297-1, 323, 368, 370-371, 373, 374 376, 395, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, а також організаціях, що надають публічні послуги строком на 14 (чотирнадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати ОСОБА_3 з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, а також організаціях, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_3 основного покарання у вигляді позбавлення волі.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1