Справа № 591/2537/24
Провадження № 1-кп/591/88/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004958 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, військовослужбовця, не судимого,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 28.12.2023 близько 02 год. 20 хв. він, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , при спільному вживанні спиртних напоїв, коли між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, став випроваджувати ОСОБА_4 зі своєї квартири.

Вийшовши близько 02 год. 30 хв. 28.12.2023 разом з ОСОБА_4 в загальний коридор, що розташований на четвертому поверсі першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, в результаті раптово виниклих неприязних відносин, завдав ОСОБА_4 декількох ударів в обличчя, у зв`язку з чим ОСОБА_4 впав на підлогу.

Реалізуючи свій прямий раптово виниклий умисел, направлений на позбавлення ОСОБА_4 життя, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків у виді смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_7 повернувся до своєї квартири, де взяв ручну гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї (відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 відноситься до боєприпасів), розуміючи, що він перебуває в багатоквартирному будинку та наслідки його дій можуть бути небезпечним для життя багатьох осіб, привів гранату в бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору у безпосередній близькості від потерпілого.

Внаслідок вибуху гранати ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді мінно-вибухової травми, рваної рани правої гомілки з дефектом м`яких тканин, непроникаючого поранення грудної клітини ліворуч.

ОСОБА_7 вважаючи, що він виконав усі дії, необхідні для доведення умисного вбивства ОСОБА_4 до кінця та не перевіривши стан потерпілого, з місця вчинення злочину втік.

Відповідно висновку експерта № 203 від 22.02.2024 у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран правої нижньої кінцівки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Ушкодження у вигляді поранення грудної клітини ліворуч як легкі тілесні ушкодження.

Характер дій ОСОБА_7 , використання предмету у виді вказаного бойового припасу, цільовим призначенням якого є загибель людей та спричинення тілесних ушкоджень, вчинення таких дій в місці розташування та проживання великої кількості громадян вочевидь вказує на застосування способу для досягнення мети у виді вбивства ОСОБА_4 , що був небезпечний для життя багатьох осіб.

Дії ОСОБА_7 за цим фактом стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 - п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України

Крім цього, в період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 під час проходження служби та виконання бойових завдань, перебуваючи на території Донецької області, при невстановлених під час досудового розслідування обставинах, у невстановленому місці та час знайшов гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї.

В подальшому достовірно знаючи, що граната типу РГН споряджена запалом УДЗ до неї є бойовим припасом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне зберігання боєприпасу без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, не вчиняючи жодних дій до передачі віднайденого майна у виді бойового припасу органам поліції чи службовим особам за місцем проходження служби, здійснюючи дії з повернення на територію Сумської області, перебуваючи на території Донецької області придбавши в такий спосіб взяв із собою знайдену ним гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї.

У період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 здійснив дії з незаконного носіння даного боєприпасу шляхом транспортування з Донецької області до м. Суми, Сумської області куди прибув у відпустку.

У період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 , маючи при собі вищевказану гранату прибув до м. Суми, де за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 залишив зазначену гранату на зберігання, та надалі зберігав її там, вчинивши в такий спосіб зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу до 02 год. 30 хв. 28.12.2023.

28.12.2023 близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 , як зазначено вище, привів гранату у бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору у безпосередній близькості від потерпілого та відбувся вибух.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 виявлені 28.12.2023 на місці вчинення кримінального правопорушення важіль до запалу з маркуванням УДЗ ЫЦ-3-89, уламки полімерного матеріалу та металеві уламки різної форми є залишками корпусу гранати типу РГН та запалу УДЗ після вибуху. Граната типу РГН споряджена запалом УДЗ відноситься до боєприпасів.

Дії ОСОБА_7 за цим фактом стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України

Також, 28.12.2023 близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , коли під час спільного вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, став випроваджувати ОСОБА_4 зі своєї квартири.

Вийшовши, близько 02 год. 30 хв. 28.12.2023 разом з ОСОБА_4 в загальний коридор, що розташований на четвертому поверсі першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, в результаті раптово виниклих неприязних відносин, завдав ОСОБА_4 декількох ударів в обличчя, у зв`язку з чим ОСОБА_4 впав на підлогу.

Реалізуючи свій прямий раптово виниклий умисел, направлений на позбавлення ОСОБА_4 життя, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків у виді смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_7 повернувся до своєї квартири, де взяв ручну гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї (відповідно до висновку експерта № СЕ -19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 відноситься до боєприпасів), розуміючи, що він перебуває в багатоквартирному будинку та наслідки його дій можуть бути небезпечним для життя багатьох осіб, привів гранату у бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору у безпосередній близькості від потерпілого.

Внаслідок вибуху гранати ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді мінно-вибухової травми, рваної рани правої гомілки з дефектом м`яких тканин, непроникаючого поранення грудної клітини ліворуч.

Характер дій ОСОБА_7 , використання предмету у виді вказаного бойового припасу, цільовим призначенням якого є загибель людей та спричинення тілесних ушкоджень, вчинення таких дій в місці розташування та проживання великої кількості громадян вочевидь вказує на застосування способу для досягнення мети у виді вбивства ОСОБА_4 , що був небезпечний для життя багатьох осіб.

Зокрема, внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 , які виразились у застосуванні гранати типу РГН в загальному коридорі багатоквартирного будинку у безпосередній близькості від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , який діяв умисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання (непрямий умисел), потерпіла ОСОБА_5 , яка перебувала у вищевказаній квартирі, від вибуху отримала тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої третини правої гомілки по передній поверхні, перелому нижньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням; рани в ділянці грудної клітки зліва, лівого стегна по зовнішній поверхні (2) та по передній поверхні, лівої гомілки по зовнішній поверхні.

Відповідно висновку експерта № 204 від 21.02.2024 тілесні ушкодження в ділянці правої гомілки (відкритий перелом) були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження в ділянці лівого стегна та лівої гомілки, в ділянці грудної клітини зліва не були небезпечними для життя і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 за цим фактом стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, заперечивши намір на позбавлення життя, показав, що дійсно за наведених вище обставин він разом з ОСОБА_4 та двома дівчатами ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) за вказаною адресою вдома у нього відпочивали та вживали алкоголь. В певний момент між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, під час якого вони вийшли в коридор, де між ними відбулась штовханина та бійка. Щоб налякати ОСОБА_4 та змусити його піти, оскільки він фізично сильніший, обвинувачений продемонстрував йому гранату (щоб налякати, але не бажаючи застосовувати) та висмикнув з неї запобіжну чеку, а гранату тримав в руці. В цей момент ОСОБА_4 продовжив штовханину і ОСОБА_7 почув, як в гранаті спрацював запал. Знаючи про особливості характеристик гранати, та розуміючи що граната невдовзі вибухне, ОСОБА_7 відкинув гранату в коридор від себе та ОСОБА_4 , а після цього пролунав вибух. Від вибуху він теж отримав тілесні ушкодження. Оскільки він перебував в шоковому стані, то пішов геть з дому. А пізніше йому зателефонували працівники ВСП та запропонували здатись, що він і зробив, домовившись про зустріч з працівниками ВСП, які доставили його до відділку поліції. Зазначив також про те, що наміру на застосування гранати він не мав, як і на позбавлення когось життя, чеку з гранати висмикнув, щоб налякати ОСОБА_4 , але, внаслідок спрацювання запалу, змушений був здійснити викидання гранати. Цивільні позови визнав частково, вважаючи завищеними суми стягнень.

Надані обвинуваченим покази суд знаходить непереконливими, вважає їх обраним способом захисту, оскільки вони спростовуються іншими доказами долученими до справи, а стосовно доведення чи недоведення винуватості особи в інкримінованих в провину діяннях суд виходить з наступних міркувань.

Так, фактично в справі стороною захисту не заперечується провина особи в незаконному поводженні з боєприпасами, але оспорюється умисне застосування гранати та як наслідок заперечується намір на позбавлення життя потерпілого та навмисність заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій.

Водночас, на переконання суду поданими стороною обвинувачення доказами цілком доведено незаконне придбання, зберігання та носіння боєприпасу (гранати), навмисне його застосування з наміром на заподіяння шкоди здоров`ю, але не доведено наміру на позбавлення життя людини (людей), що слідує з наступного.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що коли перебувала у себе вдома за наведеною вище в обвинуваченні адресою, то вночі чула галас від сусідів, тобто від місця проживання обвинуваченого, який мешкає на одному поверсі з нею. Коли вночі вона проходила повз вхідні двері на кухню з особистих потреб, то почула вибух, від якого вхідні двері її квартири вирвало, а вона отримала травми кінцівок та грудної клітки. Отримані травми призвели до тривалого лікування та значних змін в її житті, заявлений цивільний позов підтримала повністю, підтвердивши, що їй сплачено кошти в сумі 10000 гривень, які вона вважає незначними, порівняно з характером заподіяної їй шкоди. Як саме стався вибух вона не бачила.

Потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що дійсно при наведених в обвинуваченні обставинах він спільно з обвинуваченим та двома дівчатами за наведеною вище адресою вдома у ОСОБА_7 вживали алкоголь, коли між обвинуваченим та ним стався конфлікт, який відбувався і на поверсі в коридорі, де між ними сталась бійка, від якої потерпілий впав. Але він чув, як обвинувачений казав: «Анжела зайди, у мене граната». Зазначив, що ОСОБА_7 поводився агресивно та саме він спровокував конфлікт, а ОСОБА_4 хотів піти з дівчиною від нього. Самого приведення в дію гранати не бачив, оскільки перебував на підлозі від ударів обвинуваченого, чув лише вибух, від якого втратив свідомість. Коли отямився, то обвинуваченого не було, а дівчата намагались йому допомогти. Також зазначив, що бачив, як в момент вибуху обвинувачений перебував між ним та місцем, де стався вибух.

Покази потерпілого ОСОБА_4 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 (однією з дівчат, яка відпочивала з обвинуваченим, потерпілим та іншою дівчиною вдома у обвинуваченого), підтвердивши, що саме обвинувачений поводився агресивно, спровокував конфлікт. Підтвердила вона і звернення обвинуваченого до ОСОБА_8 в певний момент, коли вона періодично виходила на місце конфлікту з квартири, який сказав їй: «Зайди, у мене граната». Крім цього, суду не спростовано показань свідка, як і не наведено переконливого обґрунтування для сумнівів в них, що перед конфліктом обвинувачений чи-то шуткуючи, чи-то внаслідок вжитого алкоголю пропонував свідку кинути гранату.

Отже, покази наведених осіб, агресивна поведінка обвинуваченого по відношенню до потерпілого, виникнення конфлікту саме зі сторони ОСОБА_7 , попередження ним дівчини, з якою він на той момент перебував в стосунках про фактичну можливість застосування гранати та попередня пропозиція свідку кинути гранату, переконують суд в тому, що ОСОБА_7 свідомо привів гранату в бойову готовність та навмисно здійснив її кидання.

До того ж, він як військовослужбовець, який володіє спеціальними знаннями та навичками в поводженні з боєприпасами, в тому числі знаючи про властивості гранати, контроль за якою є ускладненими після вилучення запобіжного кільця, а дестабілізація запобіжного важіля може призвести до спрацювання запалу та про неминучість вибуху після спрацювання запалу, все одно свідомо висмикує запобіжне кільце, після чого і відбувається вибух.

Крім цього, в своїх показаннях суду, переконливих підстав для недовіри яким не було наведено, потерпілий не підтвердив показань обвинуваченого в частині того, що він лякав його гранатою. Натомість потерпілий показав, що обвинувачений, нічого не висловлюючи йому та не демонструючи йому гранату, коли він (потерпілий) перебував на підлозі та після попередження зі сторони обвинуваченого дівчини ОСОБА_8 , здійснив підрив гранати.

Водночас, обставини та місце, де було здійснено кидок гранати, переконують суд в тому, що не доведено наявності у обвинуваченого наміру на заподіяння саме з прямим умислом смерті тієї чи іншої особи.

Про це свідчить те, що сам обвинувачений перебував в безпосередній наближеності до місця вибуху та отримав травми, походження яких саме від цього вибуху суду поза розумним сумнівом не спростовано та підтверджено доказами зі сторони захисту (т. 3 а.с. 241).

Наведені висновки узгоджуються і з тим, що кидок гранати був здійснений на певній відстані від місця перебування потерпілого, при фактичній відсутні в коридорі інших осіб крім потерпілого та обвинуваченого та при зачинених дверях в квартири сусідів, що зменшує ризик невідворотніх наслідків та ураження для них.

Проте, здійснення навмисного кидка гранати, яка має значні травмуючі властивості в багатоквартирному будинку, де мешкає значна кількість людей та вчинення таких дій саме військовослужбовцем, який достеменно обізнаний та знайомий з характеристиками та наслідками, які може спричинити вибух гранати та який не міг не знати про можливість ураження людини в замкненому приміщенні, доводить суду наявність у обвинуваченого непрямого умислу на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих.

На спростування версії сторони захисту говорить і нелогічна його позиція при виникненні конфлікту та його розвитку за версією обвинуваченого (суду не надано достовірної відповіді на питання, чому він не міг обрати інший спосіб для спонукання потерпілого на залишення житла, чому він не викликав поліцію, як і не наведено вірогідного зі сторони захисту пояснення показанням потерпілого та свідка, які, не будучи зацікавленими особами, спростовують версію захисту).

Інші докази долучені до справи наведених висновків суду не спростовують та не підтверджують версію сторони захисту про ненавмисне приведення гранати в бойову готовність, але доводять інші обставини обвинувачення, зокрема:

-свідок ОСОБА_11 (одна з мешканок під`їзду, де стався вибух) дала суду покази про те, що мешкає на одному поверсі з обвинуваченим та потерпілою та в наведений час, коли перебувала вдома, то почула вибух; поки зібралась та вийшла, то вже прибула поліція, на місці обвинуваченого не було;

-свідок ОСОБА_12 (працівник ВСП) показав суду, що в наведений в обвинуваченні час, коли отримав повідомлення про подію, то прибув на місце; після встановлення даних ОСОБА_7 , вийшли на зв`язок з його батьком та переконали здатись обвинуваченого правоохоронцям, після чого в обумовленому місці він зустрівся з ОСОБА_7 та доставив його до відділку поліції; також показав, що коли зустрівся з ОСОБА_7 , то помітив якісь негаразди у нього з рукою (що підтверджує позицію сторони захисту та подані ними докази в контексті можливості отримання і обвинуваченим поранення саме внаслідок згаданого в обвинуваченні вибуху);

-протоколом огляду місця події - місця вибуху (загального коридору багатоквартирного будинку), яким зафіксована слідова картина, зафіксоване місце вибуху (безпосередньо поряд з дверима квартири потерпілої ОСОБА_5 ) та вилучені докази, в тому числі рештки гранати (т. 2 а.с. 74);

-протоколом огляду місця події квартири потерпілої ОСОБА_5 (дозвіл наданий в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України), яким зафіксована слідова картина, вибиті від вибуху двері та вилучені докази (т. 2 а.с. 88);

-протоколом обшуку квартири обвинуваченого (дозвіл наданий в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України), яким зафіксована обстановка в його помешканні (т. 2 а.с. 130);

-протоколами оглядів, під час яких була вилучена пошкоджена зі слідами крові одежа потерпілих (до речі, наявність на верхньому одязі ОСОБА_4 пошкоджень, спростовує версію обвинуваченого про те, що він намагався випровадити потерпілого та з цією метою лякав його гранатою та навпаки підтверджує показання потерпілого, в тому контексті, що він сам, за власним бажанням, після виникнення конфлікту та агресивної поведінки обвинуваченого хотів піти, оскільки перебував в верхньому одязі в момент вибуху) та уламки, якими було заподіяно тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 т. 2 а.с. 147, 154, 166;

-протоколом затримання та протоколом огляду телефону ОСОБА_7 , якими зафіксований його зовнішній вигляд при затримання та контактування обвинуваченого після вибуху (т. 2 а.с. 171, 176);

-медичними документами стосовно звернення за медичною допомогою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , матеріалами тимчасових доступів до медичної документації ОСОБА_5 та виклику та виїзду ШМД (т. 2 а.с. 188-218);

-протоколом слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 231), який в цілому та в суттєвих обставинах узгоджується з показаннями потерпілого наданими суду (незначні розбіжності суд відносить на давність подій, отримані травми та вживання алкоголю);

-матеріалами з місця несення служби ОСОБА_7 , якими підтверджується його незаконне поводження з боєприпасами (т. 2. А.с. 238-245);

-висновками судово-медичних експертиз №№ 1780, 203, 204, якими підтверджений характер, ступінь тяжкості, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілих, які відповідають обставинам обвинувачення (т. 2 а.с. 246, 247, 249);

-протоколами вилучення зразків та висновками судово-імунологічних експертиз, якими встановлена групова приналежність біосередовища потерпілих та обвинуваченого та можливість походження виявлених слідів від зазначених осіб (т. 3 а.с. 1-26);

-висновком судово-медичної експертизи куртки потерпілого ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 27), яким встановлено наявність на верхньому одязі ОСОБА_4 пошкоджень від вибуху, що спростовує версію обвинуваченого про те, що він намагався випровадити потерпілого та лякав його гранатою та навпаки підтверджує показання потерпілого, в тому контексті, що він сам, за власним бажанням, після виникнення конфлікту та агресивної поведінки обвинуваченого хотів піти, оскільки перебував в верхньому одязі в момент вибуху, так само як цей висновком підтверджує висновки суду про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя людини (людей), оскільки згідно висновку експерта, відстань вибуху була неблизькою;

-тестом на алкоголь, яким підтверджено перебування обвинуваченого в стані сп`яніння, в момент описаних в обвинуваченні подій (т. 3 а.с.33);

-висновком судово-психіатричної експертизи підтверджено осудність обвинуваченого в момент вчинення згаданих в обвинуваченні діянь (т. 3 а.с. 34);

-висновком вибухо-технічної експертизи (т .3 а.с. 94) підтверджено, що вилучені з місця вибуху уламки та частини є залишками корпусу гранати типу РГН та запалу УЗД, які в спорядженому стані відносяться до боєприпасів;

-записом виклику потерпілою ОСОБА_5 швидкої медичної допомоги, якою підтверджені обставини та події після вибуху, отриманих нею травм та який підтверджує обставини цивільного позову (т. 3 а.с. 168).

Таким чином, наведені докази, переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо неналежності та недопустимості яких суду наведено не було, в своїй сукупності спростовують покази обвинуваченого та доводять здійснення ним навмисного приведення в бойову готовність та кидка гранати саме з непрямим умислом на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих, але які жодним чином не доводять наявності у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя людини (людей).

Такі твердження суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою 13 лютого 2020 року в справі № 164/1826/17 (провадження № 51-6292км19), згідно якої, нанесення тілесних ушкоджень потерпілому з неконкретизованим умислом тягне відповідальність за наслідки, які фактично були заподіяні.

Відтак, вважаючи доведеними та встановленими обставини обвинувачення ОСОБА_7 в незаконному поводженні з боєприпасами (ч. 1 ст. 263 КК України), в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (ч. 1 ст. 121 КК України), але не доведеними обставини в частині вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб (ч. 2 ст. 15 - п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України), суд, виконуючи вимоги ч. 3 ст. 337 КПК України, вважає доведеними та встановленими наступні обставини обвинувачення ОСОБА_7

28.12.2023 року близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебував за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , коли при спільному вживанні спиртних напоїв між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт.

Вийшовши близько 02 год. 30 хв. 28.12.2023 разом з ОСОБА_4 в загальний коридор, що розташований на четвертому поверсі першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, в результаті раптово виниклих неприязних відносин, завдав ОСОБА_4 декількох ударів, у зв`язку з чим ОСОБА_4 впав на підлогу.

Реалізуючи свій прямий раптово виниклий непрямий умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_7 в своїй квартирі взяв ручну гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї (відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 відноситься до боєприпасів), привів гранату в бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору в безпосередній близькості від потерпілого.

Внаслідок вибуху гранати, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді мінно-вибухової травми, рваної рани правої гомілки з дефектом м`яких тканин, непроникаючого поранення грудної клітини ліворуч, які, відповідно висновку експерта № 203 від 22.02.2024 кваліфікуються наступним чином: тілесні ушкодження у вигляді ран правої нижньої кінцівки як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а ушкодження у вигляді поранення грудної клітини ліворуч - як легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, в період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 під час проходження служби та виконання бойових завдань перебуваючи на території Донецької області, при невстановлених під час досудового розслідування обставинах, у невстановленому місці та час знайшов гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї.

В подальшому достовірно знаючи, що граната типу РГН споряджена запалом УДЗ до неї є бойовим припасом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне зберігання боєприпасу без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, не вчиняючи жодних дій до передачі віднайденого майна у виді бойового припасу органам поліції чи службовим особам за місцем проходження служби, здійснюючи дії з повернення на територію Сумської області, перебуваючи на території Донецької області придбавши в такий спосіб взяв із собою знайдену ним гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї.

У період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 здійснив дії з незаконного носіння даного боєприпасу шляхом транспортування з Донецької області до м. Суми, Сумської області куди прибув у відпустку.

У період з 31.12.2022 по 29.11.2023 (більш точний час в ході проведення досудового розслідування не представилося встановити) ОСОБА_7 , маючи при собі вищевказану гранату прибув до м. Суми, де за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 залишив зазначену гранату на зберігання, та надалі зберігав її там, вчинивши в такий спосіб зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу до 02 год. 30 хв. 28.12.2023.

28.12.2023 близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 , як зазначено вище, привів гранату у бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору у безпосередній близькості від потерпілого та відбувся вибух.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 виявлені 28.12.2023 на місці вчинення кримінального правопорушення важіль до запалу з маркуванням УДЗ ЫЦ-3-89, уламки полімерного матеріалу та металеві уламки різної форми є залишками корпусу гранати типу РГН та запалу УДЗ після вибуху. Граната типу РГН споряджена запалом УДЗ відноситься до боєприпасів.

Також, 28.12.2023 близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , спільно вживав спиртні напої з ОСОБА_4 , коли між ними виник словесний конфлікт.

Вийшовши, близько 02 год. 30 хв. 28.12.2023 разом з ОСОБА_4 в загальний коридор, що розташований на четвертому поверсі першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, в результаті раптово виниклих неприязних відносин, завдав ОСОБА_4 декількох ударів, в зв`язку з чим ОСОБА_4 впав на підлогу.

Реалізуючи свій прямий раптово виниклий непрямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 взяв зі своєї квартири гранату типу РГН споряджену запалом УДЗ до неї (відповідно до висновку експерта № СЕ -19/119-24/376-ВТХ від 30.01.2024 відноситься до боєприпасів), розуміючи, що він перебуває в багатоквартирному будинку та наслідки його дій можуть бути небезпечним для здоров`я багатьох осіб, привів гранату у бойовий стан та кинув її на підлогу загального коридору у безпосередній близькості від потерпілого ОСОБА_4 та квартири АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_5 , яка від вибуху отримала тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої третини правої гомілки по передній поверхні, перелому нижньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням; рани в ділянці грудної клітки зліва, лівого стегна по зовнішній поверхні (2) та по передній поверхні, лівої гомілки по зовнішній поверхні.

Відповідно висновку експерта № 204 від 21.02.2024 тілесні ушкодження в ділянці правої гомілки (відкритий перелом) були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження в ділянці лівого стегна та лівої гомілки, в ділянці грудної клітини зліва не були небезпечними для життя і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Отже, саме такі обставини вчинених діянь суд вважає встановленими, а дії ОСОБА_13 кваліфікує наступним чином:

-за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями спричинив ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (перекваліфікувавши в цій частині обвинувачення в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України з ч. 2 ст. 15 - п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України);

-за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями вчинив незаконне придбання, носіння та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

-за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями, спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_7 суду не наведено.

При цьому, дійшовши висновку про відсутність у ОСОБА_7 пом`якшуючих покарання обставин, суд виходить з роз`яснень, які надав Верховний Суд в постанові від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, хоча ОСОБА_7 під час судового розгляду висловлював жаль від вчиненого, проте, це носило формальний характер. Крім того, під час розгляду справи встановлена лише в незначній мірі формальна та пасивна спроба для відшкодування збитків чи намагання будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені страждання, що носить нещирий та вимушений характер.

Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (що підтвердили свідки суду та підтверджено висновком відповідного приладу, який наведений вище).

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, є військовослужбовцем, за місцем несення служби характеризується негативно, має вади здоров`я, пов`язані з проходженням служби.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним кримінальних правопорушень, негативний висновок органу з питань пробації.

Беручи до уваги викладене та дані щодо особи обвинуваченого, його негативну репутацію та характеристики за місцем несення служби, негативний висновок органу з питань пробації, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним кримінальних правопорушень, частина з яких призвела до травмування кількох осіб, врахувавши відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Вирішуючи питання щодо міри покарання, суд враховує часткове відшкодування майнової шкоди потерпілій, молодий вік обвинуваченого, відсутність у нього судимостей, участь в відсічі збройної агресії та наявність вад здоров`я в зв`язку з цим, тому суд приходить до висновку що покарання в мінімальних межах за вчинені кримінальні правопорушення буде належним та достатнім для виправлення обвинуваченого, сприятиме попередженню вчинення ним або іншими особами інших кримінальних правопорушень та досягненню мети провадження.

Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської ОДА (т. 1 а.с. 37) підтверджений довідкою та на який не було подано суттєвих та вагомих заперечень, пов`язаний з лікуванням потерпілої в медичному закладі, підлягає задоволенню.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 53) підлягає частковому задоволенню, оскільки заявлена сума майнових збитків, яка доведена позивачкою та підтверджена відповідними доказами (квитанціями, чеками, довідками, медичною документацію тощо), частково їй відшкодована в розмірі 10000 гривень (т. 1 а.с. 171).

Завдання моральної шкоди в повній мірі обґрунтовано позивачкою, оскільки заподіяння моральної шкоди зумовлюється стражданнями, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, значним часом лікування (яке продовжується повсякчас і на теперішній момент), які призвели до невиправних та негативних змін в її житті, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання, які продовжуються і в цей час. Проте, на переконання суду, виходячи з глибини та характеру страждань, ступеня тяжкості отриманих травм, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, сума в 600000 гривень є належною та достатньою для компенсації понесених моральних страждань.

Відтак, цивільний позов слід задовольнити частково.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону.

Накладений арешт на майно обвинуваченого слід залишити без змін, як такий, що накладений на забезпечення цивільного позову потерпілої.

Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертного дослідження слід стягнути з обвинуваченого.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, з огляду на негативну репутацію обвинуваченого та наявність ризику ухилення.

На підставі ст. 70, ч. 2 ст. 15 - п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, ст.ст. 1166-1168, 1177, 1206 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129, 337, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з 17 березня 2025 року та зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 28 грудня 2023 року по 16 березня 2025 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації задовольнити та стягнути на його користь з ОСОБА_7 кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 в сумі 3665,4 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди кошти в сумі 2012,03 гривень та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 600000 гривень.

Речові докази (квитанція № 00415): важіль до запалу, змив речовини, зіскоб речовини, чотири уламки полімерного матеріалу, металеві уламки, зіскоб з підлоги, виріз з килиму, уламок з тіла потерпілої знищити; чек (тестування на алкоголь) передати прокурору для залишення в матеріалах наглядового провадження; наволочку зі слідами речовини, футболку зі слідами речовини, кофту та рукава до неї, нічну сорочку, халат сірого кольору повернути ОСОБА_5 ; спортивну кофту, футболку бірюзового кольору, куртку, штани сірого кольору, підштаники повернути ОСОБА_4 ; два мобільних телефони «Redmi» (один з сім картками) повернути ОСОБА_7 ; медичну картку ОСОБА_5 № 24033 повернути КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня»; зі скасуванням накладених арештів на все наведено майно.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 9087,36 гривень.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше чим до 15 травня 2025 року включно.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1