ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 644/7661/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/848/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 01 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду, клопотання прокурора задоволено та продовжено відносно:

-обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 28 березня 2025 року включно;

-обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 28 березня 2025 року включно.

Вказаною ухвалою також продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_11 , проте в цій частині ухвалу оскаржено не було.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій, просить про скасування ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 28 01 2025 року та про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, або просить визначити суму застави відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що прокурором у клопотанні не було доведено реальну можливість настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а твердження про їх існування є лише припущенням прокурора.

Вказує, що обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід є занадто суворим оскільки останній є особою раніше не судимою, має проблеми із здоров`ям, потребує лікування. У лютому 2024 року пройшов курси оператора дрона, яка на сьогодні є дуже затребуваною у ЗСУ та сторона захисту вважає більш доцільним використання знань та досвіду ОСОБА_9 у лавах ЗСУ для протидії ворожої агресії росії проти України.

Крім того, вказує, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання у м. Харкові, а його батьки та родичі готові внести заставу.

Вказане рішення суду першої інстанції було оскаржене також захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , який, в свою чергу, посилаючись на його незаконність, просить про його скасування та обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистої поруки, визначивши поручителем ОСОБА_12 , командира 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, наголошує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України у вказаному кримінальному провадженні відсутні, або мінімальні, оскільки ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказує на суворості обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, зазначаючи при цьому, що останній під час широкомасштабної агресії російської федерації добровільно долучився до лав Збройних Сил України і став на захист Батьківщини, є учасником бойових дій, під час проходження служби зарекомендував себе виключно позитивно, має двох неповнолітніх дітей.

Вказує, що обвинувачений маючи військовий досвід, може бути корисним нашій державі в такий важкий час.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 просили про задоволення апеляційних скарг, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційних скарг захисників, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційних скарг був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило. На особистій участі не наполягав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників обвинувачених, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, в той час, як ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, останнє з яких є особливо тяжким злочином проти власності, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні у тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує, з метою його уникнення, можуть вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду.

В той же час не можна залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_9 переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук та затримано прикордонниками при спробі нелегального перетину державного кордону.

Беручи до уваги, що обвинуваченим відомі анкетні дані потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, не виключена можливість незаконного впливу на останніх з метою зміни ними своїх показань, або відмови від таких.

Крім того, враховуючи характер вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, а також той факт, що на даний час місцезнаходження всіх осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення не встановлено, існує імовірність, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи на волі можуть і в подальшому з цими особами продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченими, суворості покарання, у разі доведення їх винуватості, відомостям, які характеризують особи обвинувачених, навівши підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , враховуючи, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення вчинені проти власності, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинені в умовах воєнного стану, тобто за тяжких життєвих обставин у якому опинилося суспільство, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилаються захисники обвинувачених стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження захисників про те, що ОСОБА_9 є особою раніше не судимою, має постійне місце мешкання та пройшов курси дронів, а ОСОБА_7 , є учасником бойових дій та має двох неповнолітніх дітей, на думку колегії суддів не є безумовними підставами для зміни останнім запобіжного заходу, оскільки вказані факти не стали стримуючими факторами при вчиненні ними злочинної діяльності, у зв`язку з чим не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на наявність у нього певного захворювання, яке потребує лікування, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для пом`якшення останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_9 позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, його перебування в умовах СІЗО.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права, шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Крім того, на переконання колегії суддів, підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_9 розміру застави, як про це просить захисник, відсутні, враховуючи в тому числі положення ч. 4 ст. 183 КПК України відповідно до яких, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку захисників обвинувачених є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку колегії суддів, в апеляційних скаргах не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останнім запобіжного заходу на більш м`який.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 01 2025 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.4 ст. 189 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28 березня 2025 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4