Справа № 513/385/25
Провадження № 1-кс/513/8/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

25 березня 2025 року слідчий суддя Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , в особі представника адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

До Саратського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_3 , в особі представника адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якій заявник просить суд зобов`язати уповноважену особу ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області невідкладно внести відомості, щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.386 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 , підписаної її представником адвокатом ОСОБА_4 від 09.03.2025 року та розпочати за цією заявою досудове розслідування в формі дізнання.

Скарга мотивована тим, що 09.03.2025 року представником ОСОБА_3 , адвокатом ОСОБА_4 засобами електронної пошти направлено на адресу Відділу поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області подав заяву про вчинення 6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України. Дану заяву зареєстровано за №1099 в ЖЄО. Однак, уповноважена особа ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області допустила бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України цю заяву про вчинення кримінального правопорушення не було внесено до ЄРДР та не було розпочато розслідування, чим допущена бездіяльність. Посилаючись на викладене, просить визнати бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області незаконною, зобов`язати уповноважену особу ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області внести відомості про злочин, відповідно до скарги ОСОБА_3 , в особі представника адвоката ОСОБА_4 до ЄРДР.

Відповідно до скарги скаржник просить розглянути справу без її участі та участі представника, на задоволенні скарги наполягає у повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився до суду направив заяву про розгляд скарги за його відсутності, просив відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий, дізнавач або інша уповноважена особа ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, в судове засідання не з`явилися, до суду начальник сектору дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_5 надала заяву у якій просить скаргу розглянути без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно ч. 4 ст. 107 КПК України вказана скарга розглядається без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування, як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 5 п. 4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого або іншої уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що 11.03.2025 року о 10-32 год. надійшли матеріали з канцелярії ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області вх.№9 від 10.03.2025 року про звернення ОСОБА_3 , мешканки АДРЕСА_1 , через адвоката ОСОБА_4 по факту пошкодження автомобіля марки "Тойота Каріна Е" державний номерний знак НОМЕР_1 , громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з сім"єю не проживає та приблизно 27.02.2025 року засипав сіль у бензобак вказаного автомобіля, що призвело до його несправності.

Вказана заява (звернення) була зареєстрована ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області 11.03.2025, в подальшому зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційного порталу Національної поліції України» ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області вх. № 1099 від 11.03.2025 року.

На думку заявника, ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення передбачене ст. 386 КК України, але відомості до ЄРДР за цією заявою, внесені не були.

Як зазначено слідчим суддею вище, до реєстрації в ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості саме про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Так, згідно до ст. 386 КК України передбачено кримінальну відповідальність за перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого, експерта, спеціаліста до суду, органів досудового розслідування, тимчасових слідчих та спеціальної тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп свідка, потерпілого чи експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є встановлений законом порядок здійснення правосуддя, діяльності органів досудового слідства та дізнання, тимчасових слідчих і тимчасових спеціальних комісій Верховної Ради України, який забезпечує всебічне, повне і неупереджене розслідування і судовий розгляд відповідних справ, а також права вказаних у ст. 388 осіб як суб`єктів кримінального, цивільного, адміністративного чи господарського процесу або парламентського розслідування, а додатковим - психічна недоторканність особи.

Об`єктивна сторона злочину характеризується вчиненням суспільно небезпечних дій у формі: 1) перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого або експерта до суду, органів досудового слідства, тимчасових слідчих та тимчасових спеціальних комісій ВР чи дізнання; 2) примушування вказаних осіб до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку; 3) підкупу свідка, потерпілого чи експерта; 4) погрози вчинити зазначені дії.

Суб`єкт злочину загальний.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета і мотив.

У перших трьох формах цей злочин вчинюється з метою перешкодити з`явленню свідка, потерпілого, експерта до суду, органів досудового слідства, тимчасових слідчих та тимчасових спеціальних комісій Верховної Ради України або примусити їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку. При вчиненні злочину у четвертій формі винний діє з мотивів помсти зазначеним особам за раніше дані показання чи висновок.

На переконання слідчого судді, у повідомленні (заяви) ОСОБА_3 факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ст. 386 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що мало місце саме перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого, експерта, спеціаліста до суду, органів досудового розслідування, тимчасових слідчих та спеціальної тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп свідка, потерпілого чи експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок..

Отже слідчий суддя вважає, що такі обставини не дають підстав стверджувати про наявність у діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Вказані висновки суду абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 р., заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Твердження особи, яка подала скаргу про наявність за таких обставин ознак кримінального правопорушення у діях зазначеної у заяві та скарзі особи, є необґрунтованим.

З огляду на викладене, підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , в особі представника адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, відмовити.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 р. № 4-р(II)/2020 ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1