У Х В А Л А

12.02.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Біла Церква, Київської області клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002689 від 11.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за №0002689 від 11.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відносно якого застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, строк дії якого продовжено по 09.03.2025.

Прокурором в судовому засіданні подане клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою обвинуваченому, у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_5 порушує умови застосованого відносно нього запобіжного заходу, не перебуває за місцем проживання у визначений в ухвалі суду час, не виконує покладені на нього ст. 42 КПК України процесуальні обов`язки.

Так, відповідно до висунутого обвинувачення, 11 серпня 2024 року близько 09 години 51 хвилини ОСОБА_5 знаходився поблизу Томилівської селищної ради, що за адресою: вул. Центральна, 42 в с. Томилівка Білоцерківського району Київської області, де в цей час проходив ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_5 , побачивши ОСОБА_6 підійшов до останнього та на ґрунті особистої неприязні, з метою заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, раптово та умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область щелепи, від якого той втратив свідомість та впав потиличною частиною голови на асфальтовану ділянку, тим самим спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа; субарахноїдальних крововиливів та крововиливів в тканинку головного мозку; крововиливу в м`які покриви голови; рани в правій потилично-тім`яній області, від яких потерпілий помер у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» 29 серпня 2024 року.

Вищевказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя. Смерть ОСОБА_6 настала від відкритої черепно-мозкової, що проявилась переломом кісток склепіння і основи черепа та забоєм головного мозку.

Працівниками поліції 11.08.2024 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчим за погодженням з прокурором 12.08.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та вручено письмове повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 12.10.2024.

Постановою слідчого від 27.09.2024 склад кримінального правопорушення перекваліфіковано з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

У подальшому, 27.09.2024 ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2024 відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 12.11.2024.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 11.01.2025, який у подальшому продовжено до 09.03.2025 ухвалою суду від 09.01.2025.

Обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

-протоколом огляду місця події від 11.08.2024, під час якого слідчим оглянуто територію та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено змиви речовини бурого кольору, які поміщено до паперового конверту;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що 11.08.2024 близько 09 години 30 хвилин перебував поблизу із магазином, що в с. Томилівка. До вказаного магазину вийшов ОСОБА_5 , який згодом пішов у напрямку ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_5 повернувся до магазину та повідомив ОСОБА_7 , що щойно вдарив ОСОБА_8 , внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на асфальтоване покриття;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , який повідомив, що 11.08.2024 близько 09 години 50 хвилин, перебуваючи поблизу сільської ради в с. Томилівка в ході спілкування із ОСОБА_6 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, внаслідок якого ОСОБА_6 впав без свідомості на асфальтовану дорогу;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 12.08.2024, в ході якого останній відтворив обставини події та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ;

-протоколом затримання ОСОБА_5 від 11.08.2024 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, під час якого у підозрюваного в ході особистого обшуку вилучено одяг;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що 11.08.2024 близько 09 години 50 хвилин, перебував поблизу сільської ради в с. Томилівка разом із ОСОБА_5 . В цей час повз сільської ради проходив ОСОБА_6 , з котрим у ОСОБА_5 на передодні стався конфлікт, після чого останній пішов у напрямку ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_5 повернувся та повідомив, що наніс удар ОСОБА_6 , внаслідок якого останній впав без свідомості;

-довідкою з КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», відповідно до якої у ОСОБА_6 , котрий знаходиться на лікуванні у вказаній медичній установі, наступний діагноз: важкої черепно-мозкової травми, перелому склепіння і основи черепу, забою головного мозку важкого ступеня;

-протоколом огляду відеозапису, відповідно до якого на камерах відеоспостереження зафіксовано момент нанесення удару ОСОБА_5 в голову ОСОБА_6 , від якого той впав на асфальтоване покриття;

-висновком експерта № 471 від 25.09.2024, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа; субарахноїдальних крововиливів та крововиливів в тканинку головного мозку; крововиливу в м`які покриви голови; рани в правій потилично-тім`яній області. Смерть ОСОБА_6 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що проявилась переломом кісток склепіння і основи черепа та забоєм головного мозку;

-висновком експерта № 781-471 від 25.09.2024, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися за обставин, вказаним підозрюваним ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту з ним;

-висновком експерта № 780-471 від 25.09.2024, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися за обставин, які відображені на відеозаписі з камер спостереження;

-іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами в їх сукупності.

У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 допустив неявки в судові засідання, призначені на 15 год. 00 хв. 20.11.2024 та на 14 год. 00 хв. 05.12.2024.

При цьому, захисником обвинуваченого 05.12.2024 подано до суду консультаційну довідку КНП «Білоцерківська ЦРЛ» МВСР від 20.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_5 станом на 20.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в указаній установі з 19.11.2024.

В той же час, прокурор вказує, що будь-яких відомостей про причини неявки обвинуваченого ОСОБА_5 в судове засідання 05.12.2024 не надано, будь-яких відомостей щодо можливості або неможливості залишити указаний заклад до суду не надано.

При цьому, як вбачається з ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2024, на ОСОБА_5 покладено обов`язки з`являтися до суду, або у випадку неявки повідомити про причину неприбуття.

Крім цього, як вбачається з листа Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за № СЕД-16847-2025 від 28.01.2025, 24.01.2025 о 23 год. 26 хв. працівниками полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області ДПП під час здійснення перевірки за місцем перебування ОСОБА_5 встановлено, що зазначений громадянин був відсутній за визначеним місцем проживання, чим порушив ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, обвинувачений ОСОБА_5 порушує умови застосованого відносно нього запобіжного заходу, не перебуває за місцем проживання у визначений в ухвалі суду час, не виконує покладені на нього ст. 42 КПК України процесуальні обов`язки, до суду не з`являється.

Враховуючи наявність встановлених Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на даний час не відпали та продовжують існувати, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, буде переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років. Зазначена обставина свідчить про усвідомлення ОСОБА_5 можливості призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, а тому з метою уникнення вказаних несприятливих для себе наслідків обвинувачений ОСОБА_5 буде намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, а також здійснювати дії, направлені на переховування від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України. Варто також враховувати, що ОСОБА_5 неодружений, дітей на утриманні не має, а тому може без будь-яких наслідків змінити місце проживання та переховуватися від суду.

Прокурор звертає увагу, що обвинувачений порушив умови ухвали суду та без поважних причин не з`явився на судове засідання 05.12.2024. Крім цього, він порушив умови домашнього арешту, не перебував за місцем проживання у визначений в ухвалі суду час. Неодноразове порушення обвинуваченим обов`язків, покладених на нього ст. 42 КПК України та ухвалами суду, дають стороні обвинувачення підстави вважати, що ОСОБА_5 вперто нехтує ними, він схильний до порушення правил та не дотримується правопорядку.

Крім того, прокурор зазначає, що ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні також має місце, оскільки перебуваючи не під вартою ОСОБА_5 , знаючи особисті дані та місце проживання свідків, які вказують на причетність його до вчинення кримінального правопорушення, а відтак саме від них залежить благополуччя обвинуваченого, може чинити будь-який вплив на цих осіб з метою дати неправдиві свідчення, які будуть на його користь. Бажання уникнути кримінальної відповідальності спонукатиме ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, зокрема умовлянням, підкупом, переконання, примушуванням з застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєного злочину.

Таким чином, прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зміг виконати своє основне завдання забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак не є дієвим. За таких умов, просить змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, без визначення застави.

Позиція сторін та інших учасників.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою строком на шістдесят днів, з огляду на наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є дійсними та продовжують існувати, вважає за необхідне змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Також прокурор звертав увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 порушив покладений на нього обов`язки щодо заборони залишати житло у визначений час доби і без поважних причин не прибув до суду. Одночасно прокурор просив не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, при цьому захисник зазначив, що ним була надана консультаційна довідка КНП «Білоцерківська ЦРЛ» МВСР від 20.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_5 станом на 20.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в указаній установі з 19.11.2024, у зв`язку з чим ОСОБА_5 допустив неявки в судові засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав позицію захисника, заперечував проти зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою та пояснив, що причиною неприбуття його в судові засідання є те, що він на той час проходив лікування. Крім цього, ОСОБА_5 пояснив, що 24.01.2025 він був відсутній за визначеним місцем проживання, оскільки 24.01.2025 він поїхав до с. Томилівка Білоцерківського району Київської області до свого дядька ОСОБА_10 та ввечері запізнився на рейсовий автобус до м. Біла Церква, у зв`язку з чим залишився у нього до ранку.

Встановлення судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Так, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання, Суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України, та доведені прокурором ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд не уповноважений перевіряти обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а учасники не можуть ставити під сумнів висновки, покладені в основу такого рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків Суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 13.11.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 11.01.2025 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі м. Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, який у подальшому продовжено до 09.03.2025 ухвалою суду від 09.01.2025.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_5 порушив покладені на нього обов`язки щодо заборони залишати житло у визначений час доби і без поважних причин не прибув до суду, з огляду на наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просить суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою строком на шістдесят днів без визначення застави.

Розглядаючи питання доцільності зміни обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, суд враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Беручи до уваги зміст клопотання, прокурором доведено наявність ризиків, які є підставою для застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно листа Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за № СЕД-16847-2025 від 28.01.2025, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 24.01.2025 порушив покладені на нього обов`язки щодо заборони залишати житло у визначений час доби і без дозволу суду покинув своє місце проживання у визначений час доби. Крім того, ОСОБА_5 05.12.2024 не з`явився до суду без поважних причин, тобто порушив обов`язок з`являтися до суду та відлучатися за межі м. Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, без дозволу суду.

Отже, на думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, порушив обов`язки, встановлені ухвалою слідчого судді, таким чином, враховуючи викладене, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Суд також зазначає про актуальність ризику впливу обвинуваченого на свідків. Наразі провадження перебуває на стадії дослідження доказів, при цьому особи, заявлені прокурором в якості свідків не допитані. ОСОБА_5 відомі адреси проживання свідків у вказаному кримінальному правопорушенні, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 матиме можливість незаконно впливати на них, зокрема шляхом умовляння, підкупу, переконання. Так, загальний порядок, встановлений КПК України, передбачає процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, спочатку на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК (у виключних випадках). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Відтак, ураховуючи реалізацію принципу безпосередності, ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, суд вважає, що зазначені вище ризики на даний час продовжують існувати і навіть збільшилися, що дає підстави прийти до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого більш тяжкого запобіжного заходу, а саме у виді тримання під вартою, оскільки застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не дає змоги забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Аргументи сторони захисту у свої сукупності не є настільки суттєвими, щоб нівелювати вищезазначені ризики з огляду на вказані обставини.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, зокрема попередньо застосований домашній арешт, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_5 його процесуальних обов`язків по кримінальному провадженні, а тому його подальше застосування (більш м`якого запобіжного заходу), на переконання суду, не являється можливим і відповідно його слід змінити на більш суворий.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, стороною захисту не надавалися.

Крім цього встановлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Суд, з урахуванням вищенаведених обставин, визначає відносно ОСОБА_5 шістдесятиденний строк тримання під вартою без визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131-132, 183, 193, 194, 196, 331, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002689 від 11.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обрати запобіжний захід - тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів - по 12.04.2025 включно та утримувати в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, обвинуваченого ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.

Ухвала в частині обрання/застосування запобіжного заходу підлягає оскарженню до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 14.02.2025 об 11:00 год. у приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Павла Скоропадського, 4-А.

СуддяОСОБА_11