ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 610 / 2922 / 24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 794 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 25.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Тараклійського району, Молдова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, тимчасово безробітного, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 309 КК України 1 (один) рік пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі "Харківській слідчий ізолятор", до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк його відбуття, строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2024 року по 20 червня 2024 року та з 25 грудня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Також вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат та арешту майна, відповідно до вимог ст. ст.100,126,174 КПК України.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що на початку квітня 2024 року, більш точної дати та часу не встановлено, знайшов по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області 220 (двісті двадцять) патронів, після чого, діючи умисно та протиправно, не маючи спеціального дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17.06.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, почав незаконно їх зберігати на земельній ділянці по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області без передбаченого законом дозволу з метою їх подальшого збуту.

Так, 30.04.2024 близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на земельній ділянці з координатами 49.23553, 36.92721 по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області, маючи умисел спрямований на збут бойових припасів, з корисливих мотивів, отримав від ОСОБА_9 , який добровільно приймав участь у проведенні оперативної закупки, 5000 грн після чого незаконно передав йому 220 патронів, які є боєприпасами, а саме бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 АК, що виготовлені промисловим способом, призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети).

Крім того, ОСОБА_7 в середині травня 2024 року, більш точної дати та часу не встановлено, знайшов по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області 6 (шість) 40 мм пострілів ВОГ-25, після чого, діючи умисно та протиправно, не маючи спеціального дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17.06.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 почав незаконно їх зберігати на земельній ділянці по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області без передбаченого законом дозволу з метою їх подальшого збуту.

Так, 18.06.2024 близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на земельній ділянці з координатами 49.23542, 36.92682 по вул. Кориченка в с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області, маючи умисел спрямований на збут бойових припасів, з корисливих мотивів, отримав від ОСОБА_9 , який добровільно приймав участь у проведенні оперативної закупки, 1800 грн, після чого незаконно передав йому 6 (шість) 40 мм пострілів ВОГ-25, які є вибуховими пристроями, а саме 40-мм пострілами осколковими гранатометними ВОГ-25.

Крім того, ОСОБА_7 у вересні 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, на відстані близько 30 м. від буд. АДРЕСА_2 , виявив та зірвав кущі рослин коноплі з метою подальшого виготовлення з них наркотичного засобу без мети збуту, що є незаконним придбанням наркотичного засобу, після чого переніс вказані кущі рослин коноплі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 та у подальшому їх висушив і частину подрібнив, що є незаконним виготовленням наркотичних засобів та продовжив незаконно зберігати за місцем мешкання для подальшого особистого вживання без мети збуту.

Так, 18.06.2024 у період часу з 11:52 по 12:53 год., в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , працівниками відділу поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області в приміщенні господарчої споруди сараю та під навісом було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабісом, загальною масою в перерахунку на суху речовину 103,1748 грам, а також під навісом в чашці білого кольору на внутрішній поверхні фрагменту фольги та на підлозі біля столу в полімерних пляшках об`ємом по 0,5 л на фрагментах фольги виявлено нашарування речовини темного кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонений екстракт канабісу, загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,4793 г, які ОСОБА_7 незаконно придбав, виготовив та зберігав за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.

Судом вказані дії обвинуваченого кваліфіковано:

- за фактом незаконного придбання, зберігання та збуту бойових припасів, за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

- за фактом незаконного придбання, зберігання та збуту вибухових пристроїв, за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, зберігання та збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу;

- за фактом незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок, в частині призначеного покарання змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на надмірну суворість вироку та невідповідність призначеного обвинуваченому покарання, в наслідок неврахування судом першої інстанції характеру та ступені тяжкості кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, на профілактичному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює.

Зазначає, що обвинувачений визнав свою вину та сприяв розкриттю злочинів, суд визнав ці обставини, як такі, що пом`якшують покарання.

Однак, як стверджує захисник, суд не врахував дані обставини і не прийняв рішення про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши дані щодо особи обвинуваченого, які, на думку сторони захисту, могли б свідчити про можливість виправлення останнього із встановленням іспитового строку, на підставі ч.4 ст.75 КК України.

На думку захисника, з урахуванням всіх обставин та особи засудженого, можливим є встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, так як іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчить його до додержання законів та нагадуватиме йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого, залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне її відбування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, дії обвинуваченого судом кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і на підставі яких відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання з урахуванням повного визнання ним вини та сприянню розкриттю злочину, а також з урахуванням відомостей щодо його особи, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, з позбавленням волі та його реальним відбуттям, в даному випадку, буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, а також відомості щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у відділі пробації не перебуває, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно висновків досудової доповіді Ізюмського районного відділу № 1 Філії ДУ "Центр пробації" в Харківській області № 24/1/3030-24 від 23.09.2024, виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, його щире каяття у вчиненому та не встановлено обставин, що обтяжують покарання, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням вищенаведеного та конкретних обставин справи, виправлення ОСОБА_7 можливе при призначенні йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду, а за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, суд дійшов висновку щодо неможливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, про що просила сторона захисту, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, яке полягало не тільки у придбанні і зберіганні бойових припасів та вибухових пристроїв, а ще і у їх збуті з корисливих мотивів, що в умовах воєнного стану та постійної нестачі бойових припасів на фронті, свідчить про особливу зухвалість обвинуваченого та несприйняття ним потреб держави як власних.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В даному випадку, суд врахував всі фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його ступень тяжкості та наслідки, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому слід зазначити, що покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційні вимоги захисника щодо неповного врахування судом першої інстанції під час ухвалення вироку таких пом`якшуючих обставин, як повне визнання обвинуваченим свої вини та сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими, оскільки судом було враховано визнання обвинуваченим вини під час ухвалення вироку і його щире каяття, проте, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, з урахуванням фактичних обставин справи, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідків, особи обвинуваченого, неможливо без її ізоляції від суспільства, а тому, не знайшов підстав для застосування вимог ст.75 КК України.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, колегія суддів зазначає наступне.

Так, активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, вчиненим ОСОБА_7 , не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що обвинувачений не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не зазначено, які саме дії обвинуваченого слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочину, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання, є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Всі інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі захисника, були враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, а додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку як про це просить апелянт, колегією суддів не встановлено. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 25.12.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3