справа № 619/8989/24
провадження № 1-кп/619/199/25
УХВАЛА

іменем України

31 березня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянув у підготовчому судовому засіданні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0007448 від 01.05.2024 щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлизаветівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До суду надійшло клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України. У обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» №22-РС від 20.05.2023 призначений на посаду механік-водій другого механізованого відділення третього механізованого взводу механізованої роти батальйону забезпечення навчального процесу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Згідно наказу №149 від 21.05.2024 ОСОБА_4 вважається таким, що вказану посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують старший старшого солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше. Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Статтями 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по теперішній час. Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. Однак, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 22.08.2024 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 22.08.2024, самовільно залишив місце несення військової служби, а саме місце розташування механізованої роти батальйону забезпечення навчального процесу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» у районі с. Подвірки Харківського району Харківської області. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 , в період з 22.08.2024 до 09.10.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування механізованої роти батальйону забезпечення навчального процесу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин. За час відсутності на службі ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 09.10.2024 до моменту його прибуття до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що солдат ОСОБА_4 після того, як клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності було направлено в суд, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , тобто повторно здійснив СЗЧ. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що підозрюваний має намір продовжувати проходження військової служби, а тому прокурор просить залишити клопотання без розгляду та повернути його прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Суд, заслухавши думку прокурора, перевіривши клопотання, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407,408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КПК України встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. У разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим.

Частиною 4 ст. 288 КПК України передбачено, що у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

09.10.2024 ОСОБА_4 звернувся до прокурора із клопотанням про намір повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби та надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст. 401 КК України.

Відповідно до письмової згоди від 29.10.2024 командування військової частини НОМЕР_2 надає згоду на проходження військової служби солдату ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з наступним призначенням його на вакантну посаду солдата резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_5 , штат №57/048.

Разом з тим, відповідно до акту службового розслідування №2576 від 16.01.2025 ОСОБА_4 станом на 06.12.2024 повторно самовільно залишив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Отже з досліджених матеріалів справи вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 хоча і звернувся з клопотанням до прокурора про намір повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби, однак, в подальшому знову самовільно залишив розташування військової частини.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що підозрюваний має намір продовжувати проходження військової служби, а тому відсутні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у відповідності до положень ст. 401 ч. 5 КК України.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності слід відмовити та повернути клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Керуючись статтями 288, 314, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, а клопотання повернути прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Дергачівський районний суд.

Суддя ОСОБА_1