Справа № 129/924/25
Провадження по справі № 1-кс/129/279/2025
У Х В А Л А

31.03.2025 року м. Гайсин

Слідчий суддя Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника потерпілої, - адвоката ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Гайсині скаргу ОСОБА_5 , поданої в її інтересах представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_3 , на постанову старшого дізнавача СД Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 від 18.02.2025 р., про закриття кримінального провадження №0000104 від 01.07.2023 р.,

Встановив:

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого дізнавача СД Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 від 18.02.2025 р., про закриття кримінального провадження №0000104, відомості про яке внесено до ЄРДР 01.07.2023 року, за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за змістом скарги заявник просив слідчого суддю скасувати вказану оскаржуваноу постанову слідчого та після скасування постанови продовжити досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000104.

Скарга представника потерпілої - адвоката ОСОБА_3 обгрунтована тим, що 18.02.2025 р. постановою старшого дізнавача СД Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 було закрито кримінальне провадження № 0000104 від 01.07.2023 р. у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На думку особи, яка подала скаргу, - представника потерпілої - адвоката ОСОБА_3 оскаржувана ним постанова дізнавача є передчасною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Дізнавачем досудове розслідування проведено не в повному обсязі, зроблено передчасні висновки щодо дійсних обставин кримінального провадження, які суперечать чинному кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству, досудове розслідування є однобічним, не надано оцінки отриманим доказам.

Вважаю, що рішення про закриття кримінального провадження № 0000104 від 01.07.2023 р. прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки старшого дізнавача не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення (невжиття органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину; не проведения слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі; та інші). Під час досудового розслідування порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки.

30.06.2023р. за заявою законного представника потерпілої ОСОБА_4 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування. Попередня кваліфікація кримінального порушення: ч.1 ст.125 КК України. (Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження 1. Умисне легке тілесне ушкодження - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року).

З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяви ОСОБА_4 дізнавачем всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено достатніх дій спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Зокрема, не в повному обсязі відбулось збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування. Дізнавачем не проведено всіх необхідних допитів свідків події (особливо батька потерпілої - ОСОБА_7 , який особисто чув погрози покарання від ОСОБА_8 на адресу його доньки ОСОБА_9 , що також підтверджується в показах ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ) не усунуті суперечності в показах, хоча законний представник потерпілої на цьому наполягала.

Крім того, старшим дізнавачем ОСОБА_6 не прийняті до уваги та не надано належної оцінки заявам і поясненням ОСОБА_8 (щодо визнання вини), які вона заявляла під час розгляду справи №129/2709/23 Гайсинським районним судом Вінницької області про притягнення її до адміністративної відповідальності (відповідні копії додаються).

Не можна погодитись з характеристикою складу злочину ч.1 ст.125 КК викладеною дізнавачем в постанові, оскільки:

1. Об`єктом злочину є здоров`я особи.

2. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125 КК): 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125 КК).

У першому випадку йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10%.

Якщо умисне легке тілесне ушкодження КК передбачено як ознаку іншого злочину, його заподіяння слід кваліфікувати за статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин (наприклад, ч. 2 ст. 377, ч. 2 ст. 398 ).

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч. ч. 1 або 2 ст. 125 КК.

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Якщо умисел винного було спрямовано на заподіяння тяжких тілесних чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в результаті його дій потерпілому було заподіяно лише легкі тілесні ушкодження, вчинене слід кваліфікувати за спрямованістю умислу - за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 149/2610/19, в якій досліджував питання відмінності непрямого умислу від інших форм вини.

Висновок Верховного Суду, - так, ВС зазначив, що відмінність непрямого умислу від інших форм вини зводиться, зокрема, до відмінностей у розумінні його інтелектуального та вольових моментів. Інтелектуальний момент (усвідомлення і передбачення) непрямого умислу характеризується усвідомленням особи суспільного небезпечного характеру свого діяння, що за своєю правовою природою повністю збігається з прямим умислом, при цьому особа передбачає настання наслідків як можливого результату.

Вольовим моментом непрямого умислу, який характеризується ставленням особи до наслідків, є свідоме припущення їх настання. Так, особа, яка не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо припускає його настання. Найчастіше таке свідоме припущення полягає у байдужому ставленні до наслідків. У такому випадку особа посідає не активну, а пасивну стосовно наслідків позицію, які являються побічним результатом злочинного діяння винного.

ВС підкреслив, що у окремих випадках свідоме припущення суспільно небезпечних наслідків може виявлятися у безпідставному розрахунку та їх ненастанні. Воля особи нібито спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте, її розрахунок і надії абстрактні, ні на чому конкретному не ґрунтуються. У подібних випадках говорять на розрахунок «навмання».

Незважаючи на те, що в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження № 0000104 від 01.07.2023 р. наявні висновки проведених експертиз про наявність легких тілесних ушкоджень та завданих моральних страждань спричинених потерпілій, старший дізнавач закриває кримінальне провадження.

Також не можна погодитись з підставою закриття кримінального провадження (п.2. ч.1. ст.284 КПК України, як зазначено в постанові), оскільки встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме).

Таким чином, дізнавачем не було процесуально здійснено всіх необхідних заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст.ст. 91-94 КПК України, надання належної оцінки їх змісту, за таких обставин особа, яка подала скаргу вважає, що прийнята постанова є передчасною, постанова дізнавача про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.

31.03.2025 року особа, яка подала скаргу представник потерпілої, - адвокат ОСОБА_3 та законний представник потерпілої ОСОБА_4 , у судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили їх задовольнити скаргу з підстав зазначених у скарзі.

Належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду скарги дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явився, матеріали кримінального провадження №0000104 надали.

З`ясувавши позиції учасників розгляду скарги, дослідивши її матеріали та кримінального провадження №0000104, внесеного до ЄРДР від 01.07.2023 року, визнаю за необхідне скаргу задовольнити з таких міркувань.

Згідно з ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення слідчого, передбачені ч.1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.11 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити всі юридично-значимі факти й обставини, які встановлені в процесі слідства, особливості події злочину та ким воно вчинене, кваліфікація діяння, у звязку з яким проводилося розслідування, фактичні та юридичні підстави і мотиви закриття кримінального провадження, процесуальні норми права, якими керувався при цьому слідчий.

Судовим розглядом встановлено, що 18.02.2025 р. постановою старшого дізнавача СД Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 було закрито кримінальне провадження № 0000104 від 01.07.2023 р. у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Дізнавачем зроблено висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні кримінального праовпорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згідно із зібраними досудовим слідством доказами, які оглянуті в судовому засіданні.

При цьому при ухваленні постанови про закриття кримінального провадження, досудовим слідством в повному обсязі не досліджувались зазначені представником потерпілої, - адвокатом ОСОБА_3 обставини.

Зокрема, не в повному обсязі відбулось збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування. Дізнавачем не проведено всіх необхідних допитів свідків події (особливо батька потерпілої - ОСОБА_7 , який особисто чув погрози покарання від ОСОБА_8 на адресу його доньки ОСОБА_9 , що також підтверджується в показах ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ) не усунуті суперечності в показах, хоча законний представник потерпілої на цьому наполягала.

Крім того, старшим дізнавачем ОСОБА_6 не прийняті до уваги та не надано належної оцінки заявам і поясненням ОСОБА_8 (щодо визнання вини), які вона заявляла під час розгляду справи №129/2709/23 Гайсинським районним судом Вінницької області про притягнення її до адміністративної відповідальності.

ВС підкреслив, що у окремих випадках свідоме припущення суспільно небезпечних наслідків може виявлятися у безпідставному розрахунку та їх ненастанні. Воля особи нібито спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте, її розрахунок і надії абстрактні, ні на чому конкретному не ґрунтуються. У подібних випадках говорять на розрахунок «навмання».

Незважаючи на те, що в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження № 0000104 від 01.07.2023 р. наявні висновки проведених експертиз про наявність легких тілесних ушкоджень та завданих моральних страждань спричинених потерпілій, старший дізнавач закрив кримінальне провадження.

Також не можна погодитись з підставою закриття кримінального провадження (п.2. ч.1. ст.284 КПК України, як зазначено в постанові), оскільки встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме).

Оскільки, всупереч вимогам ст.ст. 9, 11 КПК України, дізнавачем під час винесення постанови про закриття кримінального провадження всебічно, повно і неупереджено не досліджено обставини кримінального провадження, зокрема, не досліджувались зазначені представником потерпілої, - адвокатом ОСОБА_3 обставини і не проведено вказані слідчі дії, не надано їм належної правової оцінки та не забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, постанови про закриття кримінального провадження.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню для продовження досудового слідства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

Постановив:

Скаргу ОСОБА_5 , - задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача СД Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 від 18.02.2025 р., про закриття кримінального провадження №0000104 від 01.07.2023 р.

Копію ухвали суду направити до Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для виконання та продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: