Справа № 522/3357/25
Провадження № 1-кс/522/2660/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 05.02.2025 р., відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена органом досудового розслідування особа, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та наявна заборона виїзду з території України особам чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, став на злочинний шлях і організував та керував діями, направленими на організацію умисно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Встановлено, що в лютому 2025 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, невстановлена органом досудового розслідування особа, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_11 , діяли за попередньою змовою між собою, керуючись єдиним злочинним умислом спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню, в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.

Так, у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, невстановлена органом досудового розслідування особа, діючи відповідно до розробленого плану, вступила у злочину змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_11 , яким він повідомив про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошову винагороду та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.

05 лютого 2025 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена органом досудового розслідування особа із застосуванням соціальної мережі «FaceBook» почала листування з ОСОБА_12 щодо можливості його переправлення через державний кордон, надала частину роз`яснень щодо місця та способу переправлення через державний кордон, запевнила про вже наявність не менше 4 осіб, яким вона допомогла в незаконному перетині державного кордону, однак, з метою роз`яснення вказаного плану та оголошення вартості такого переправлення, невстановлена органом досудового розслідування особа разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, повідомив останнім, що за грошову винагороду організує їх незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Молдова. В подальшому невстановлена особа, з метою доведення свого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонструвала свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавала поради та вказівки щодо дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину через державний пункт пропуску з конкретним зазначенням послідовних дій, а також інші поради щодо незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_12 повинен буде заплатити їм грошові кошти в сумі 8000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.02.2025 року становило 333852 гривень 80 копійок), а ОСОБА_13 повинен буде заплатити їм грошові кошти в сумі 6000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.02.2025 року становило 250380 гривень), на що вони надали свою згоду та невстановлена органом досудового розслідування запропонувала зустрітися 19.02.2025 року, о 18 год., біля Одеського національного морського університету, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, № 34, де їм буде надано додаткові інструкції щодо організації незаконного перетину ними кордону України, та попередньо надав номер мобільного телефону НОМЕР_1 особи, яка буде присутня на зустрічі, який належить ОСОБА_10 , та повідомив, що вказана особа буде займатися його перетином на місці.

19 лютого 2025 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_13 приїхав на обумовлену із невстановленою особою місце біля Одеського національного морського університету, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, № 34, де до нього під`їхав автомобіль марки «Hundai», модель «Sonata», в кузові помаранчевого кольору із реєстраційним номером НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , а на пасажирських сидіннях перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого останні повідомили ОСОБА_13 про свою обізнаність в допомозі перетину Державного кордону та повідомили, що 20 лютого 2025 року, о 07 год., ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потрібно буде прибути знову до Одеського національного морського університету, звідки буде виїзд до місця де їх будуть чекати інші особи, які вже вкажуть місце перетину Державного кордону.

Наступного дня, 20 лютого 2025 року, приблизно о 07:00 год., ОСОБА_12 та ОСОБА_13 приїхали на заплановану зустріч до Одеського національного морського університету, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, № 34, далі, приблизно о 08 годині, до Одеського національного морського університету під`їхав автомобіль марки «Hundai» моделі «Sonata», в кузові помаранчевого кольору із реєстраційним номером НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , а також в салоні вказаного автомобіля на пасажирських сидіннях перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які повідомили аби ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сідали до вказаного авто.

Далі, не доїжджаючи до блок-посту, який розташований неподалік «Двух Стовпів», за адресою: м. Одеса, Кільцева дорога, о 08 годині 18 хвилин, водій вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 наказав всім вийти з автомобіля, та пройти в пішому порядку в обхід Блок-Посту, з метою подальшого безпечного проїзду.

Всі учасники вийшли з автомобіля, а саме: ОСОБА_10 повів в обхід блок-посту ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 - ОСОБА_12 .

Далі, о 08 годині 22 хвилини, пройшовши в пішому порядку в обхід блок-посту, вказані вище особи знову сіли до вказаного автомобіля марки «Hundai» моделі «Sonata», в кузові помаранчевого кольору із реєстраційним номером НОМЕР_2 , та почали рух польовими дорогами до села Новосавицьке Роздільнянського району Одеської області.

Цього ж дня, приблизно об 11:50 год., ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 приїхали до села Новосавицьке Роздільнянського району Одеської області, де наказали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надати їм 400 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.02.2025 року становило 16692 гривні), які виконали вказані умови та надали зазначену суму грошей водію вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 . Приїхавши за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_14 .

Надалі, знаходячись у вказаному будинку ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 наказали ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надати їм знову 400 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.02.2025 року становило 16692 гривні), які останні надали їм.

В подальшому, ОСОБА_12 зателефонувала невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка повідомила, що їм необхідно якнайшвидше прибути до с. Платонівка Роздільнянського району Одеської області, про що ОСОБА_12 попросив ОСОБА_14 .

Надалі, приблизно о 18:20 ОСОБА_14 на своєму автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2106», із реєстраційним номером НОМЕР_3 привіз ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до села Платонівка Роздільнянського району Одеської області.

В подальшому, приблизно о 19:20 год., за проханням ОСОБА_9 до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під`їхав ОСОБА_15 на автомобілі марки «ВАЗ 2101» червоного кольору, державний номер НОМЕР_4 , який повіз їх до села Велика Комарівка Роздільнянського району Одеської області, а саме до будинку АДРЕСА_3 , де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вже очікували останніх.

Далі, перебуваючи біля будинку № 27 по вулиці Сонячній, ОСОБА_9 , почав надавати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 інструкції та роз`яснення щодо місця перетину ними Державного кордону України, відстані, яку необхідно буде подолати, особливостей місцевості та самого кордону, який необхідно буде перетнути та повідомив, що сам перетин відбудеться 21 січня 2025 року, о 04 годині, та через кордон їх поведе його цивільна дружина ОСОБА_8 , яка знає всі особливості перетину кордону, та надав їм місце в закинутій будівлі, яка розміщена біля його будинку для ночівлі.

Далі, 21 лютого 2025 року, о 04 годині, до будівлі, де ночували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зайшли ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_9 наголосив на необхідність надання його цивільній дружині ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 2000 доларів США на лінії перетину державного кордону України та надав їм подальші вказівки щодо їх переправлення через державний кордон України.

Таким чином, невстановлена органом досудового розслідування, діючи спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , виконали усі дії, щодо переправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України.

В подальшому, ОСОБА_8 повела ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до Державного кордону України, продовжуючи по дорогі надавати поради щодо його перетину.

Приблизно, о 04:30 год., знаходячись біля лінії перетину Державного кордону України з Республікою Молдова, ОСОБА_16 отримала від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 імітаційні грошові кошти в сумі 2000 доларів США, після чого була затримана співробітниками Державної прикордонної служби України та УСР в Одеській області біля села Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області, за координатами (НОМЕР_5), ОСОБА_9 затриманий біля власного будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 затримані за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_17 затриманий за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протиправна діяльність останніх припинена.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів.

Прокурор в судовому засіданні просить задовольнити клопотання.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, а наведені ризики не належними та достатніми доказами.

Захисник заперечував проти продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та висловили думку щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який. Ризики, які заявлені стороною обвинувачення не доведені в судовому засіданні та не представлені жодними доказами. Доказів вини у кримінальному провадженні не має, а тому підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу, також не має. Окрім того, до клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додано взагалі документів та додатків якими обґрунтовується вказане клопотання.

Підозрюваний з думкою захисника погодився, та просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного, перевіривши матеріали, які додані до клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю.

Так, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 29.10.1998 року у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

Прокурор висловлюючи думку щодо продовження тримання під вартою підозрюваному, вказав на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про те нічого не згадав про існуючі раніше ризики, чи вони зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання підозрюваного під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

У частині 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 цієї Конвенції.

З урахуванням положень статті 177 КПК України, суд зазначає, що головними ризиками, які на думку суду продовжують існувати, щодо підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні є можливість переховуватись від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, але такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт з встановленням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України може забезпечити підозрюваному запобігти цьому ризику.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05.10.2017 року у справі «Сташук проти України» встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції. Крім цього, Європейський суд вказав, що мотивуючи продовжуване тримання заявника під вартою, районний суд посилався на аналогічні підстави, наведені при затриманні, не вказуючи жодних нових деталей, або взагалі не обґрунтовували обрання такого запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що тяжкість імовірно вчиненого злочину, не можуть бути підставою для продовження строку тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження мети застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та за відсутності доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні, прокурор пояснив, що у сторони обвинувачення не має доказів існування ризиків для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 177 КПК України, а є лише обґрунтовані припущення щодо їх наявності. При цьому пояснивши, що клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_18 , подано без додавання документів та доказів, які повинні підтверджувати обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, через брак часу.

Враховуючи наведене, а також аналізуючи зміст слідчих дій, які планують провести органи досудового розслідування та про які вони вказують у клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зазначає, що саме цілодобовий арешт може забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що без наведення прокурором конкретних доказів щодо наявності ризиків та їх обґрунтованості, не може бути підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу який є винятковим.

Загальне положення щодо розумних строків викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України). При цьому, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.

Однак тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Застосування запобіжного заходу на підставі лише однієї тяжкості злочинів, слідчий суддя вважає недопустимим. Обґрунтовуючи, подальше тримання під вартою, прокурор не навів конкретних доказів щодо наявності підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою для застосування такого запобіжного заходу на думку суду є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, також були перевірені судом, а саме: відомості про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, міцність соціальних зв`язків в місці постійного мешкання в м. Одесі, відсутність судимостей. Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя вважає, що існують відповідні та достатні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 84-89, 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 195, 196, 197, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк досудового розслідування, тобто до 21.05.2025 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

-прибувати за викликом до слідчого, процесуального керівника, в проваджені якого знаходиться кримінальне провадження;

--повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-цілодобово не відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

18.04.2025