Справа № 509/4914/24
УХВАЛА

01 квітня 2025 року сел.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000245 від 12.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2022 року відносно ОСОБА_4 застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вказане кримінальне провадження.

На стадії досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

Ухвалами Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2024 року, від 23.10.2024 року, від 17.12.2024 року та від 13.02.2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання. Зменшено розмір альтернативного запобіжного заходу, визначивши розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн. Строк вказаного запобіжного заходу припиняє свою дію 13.04.2025 року.

Закінчити судовоий розгляд даного кримінального провадження в строк до 13.04.2025 року неможливо у зв`язку з необхідністю, допитати потерпілих, свідків та обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України - за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор ОСОБА_7 13.04.2025 року подала до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до шістдесяти днів, враховуючи, що продовжують існувати ризики, передбачені пп. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливість обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків в даному кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_6 , та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор під час судового розгляду підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого з викладених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила в його задоволенні відмовити та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. На даний час відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, жодних намірів переховуватися від суду не має. Обвинувачений перебуває під вартою вже майже рік, внести заставу немає можливості через незадовільний майновий стан.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, бажає вступити до лав Збройних Сил України.

Потерпілий ОСОБА_6 не підтримав клопотання прокурора, не заперечував щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора та про можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до змісту ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Обвинувачений має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, має місце реєстрації та постійно проживав в с.Калаглія Одеського району Одеської області, раніше не судимий, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2022 року відносно ОСОБА_4 застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 462 від 20.06.2024 року ОСОБА_4 не страждає психічним захворюванням, іншим хворобливим психічним розладом, недоумством, не перебуває в тимчасовому розладі психічної діяльності, не потребує застосування відносно нього заходів медичного характеру, за своїм психічним станом може з`явитися перед слідством та судом.

Обираючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд у своїй ухвалі від 28.08.2024 року враховував наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на потеплілого в даному кримінальному провадженні.

В обгрунтуванні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та в судовому засіданні при його розгляді прокурором не наведено жодних обставин про те, що ризики, які враховувалися під час попереднього продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

На переконання суду обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, посиланням на тяжкість злочину, суд вважає безпідставним. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», де зокрема зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, суд робить висновок, що суворість покарання, яке може бути призначено за пред`явленим обвинуваченням, не може бути достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Суд також вважає, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 вже тривалий час утримується під вартою, а саме з 03.06.2024 року, тобто вже майже десять місяців, має постійне місце проживання та реєстрації в с. Калаглія Одеського району Одеській області.

Все вищевказане, на переконання суду, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття його за викликом до суду для участі у судовому розгляді, а також для запобігання спробам останнього вчиняти незаконний вплив на потерпілого в даному кримінальному провадженні, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку суду, під час судового розгляду стороною захисту доведена можливість запобігання встановленим ризикам, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, що забезпечить виконання останнім належної процесуальної поведінки.

При цьому, у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд під час дії запобіжного заходу вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 виконання обов`язків, передбачених пунктами 1-4 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на два місяці, тобто по 01 червня 2025 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв, починаючи з 01.04.2025 року.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - Одеська область, Одеський район, с.Калаглія;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на ВнП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 01.06.2025 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.04.2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1