Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2588/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/816/24
Категорія ст.291 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

свідка: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000152 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

- за ст. 291 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч.4 ст. 53 КК України ухвалено розстрочити ОСОБА_6 сплату штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, рівними частинами на строк 10 (десять) місяців, встановивши суму виплати штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень щомісяця у строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Роз`яснено ОСОБА_6 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами, він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Малинського районного суду від 26.07.2022 року - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати щодо залучення експертів у розмірі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та апелянтом не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 23 липня 2022 року близько 21 годин 40 хвилин ОСОБА_6 , керуючи велосипедом та рухаючись по вулиці Приходька, поруч з житлового будинку № 67, в м. Малині Коростенського району Житомирської області, що напроти Фабрики банкнотного паперу НБУ, у напрямку від центру міста до виїзду з м. Малин, був зобов`язаний дотримуватись вимог п. 6.7 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України), відповідно до якого велосипедисти повинні виконувати вимоги Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 ПДР України.

Однак, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним велосипедом, допустив порушення вимог ПДР України, а саме:

п. 2.9 (б) - перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння;

п. 10.1 - не переконавсь у безпечності маневру виїзду на зустрічну смугу руху, зокрема, що такий маневр не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3 - не маючи на меті здійснити маневр обгону або об`їзду перешкоди на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки, звернув із середини проїзної частини дороги ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху, по якій у той час йому на зустріч рухався мотоцикл марки «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , чим створив аварійну обстановку та небезпеку для руху і допустив зіткнення із вказаним мотоциклом, водій якого в умовах даної дорожньої обстановки не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

У результаті даної дорожньо-транспортної події, водій мотоцикла марки «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забою лівої гемісфери мозочку, перелому нижньої стінки лівої орбіти, закритого перелому кісток носа, забійно-рваної рани лобної ділянки голови, забою нижніх часток обох легень, закритого перелому лівої променевої кістки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Безпосередньою причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення велосипедистом ОСОБА_6 чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а саме: п. 10.1 та п. 11.3 ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням тяжких наслідків отриманням ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягли за собою тривалий розлад його здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 виправдати за ст.291 КК України.

Одночасно просить допитати свідка ОСОБА_8 .

На його переконання, кримінальна відповідальність за ст. 291 КК України не настає за вчинення правопорушення, що потягло за собою заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості одній особі, що в розумінні диспозиції ст. 291 ККУ не є іншими тяжкими наслідками, аніж загибель людей.

Сторона захисту наголошує на тому, що допитаний ОСОБА_10 , як особа якій правопорушенням завдано шкоду повідомив суду, що тілесні ушкодження які він отримав під час дорожньо-транспортної пригоди, не були для нього тяжкими та відповідно не мали для нього інших тяжких наслідків.

Вказує, що суд не наводить мотивів, яким він керувався при ухваленні свого рішення та на підставі яких дійшов висновку про те, що заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості підпадає під категорію «інші тяжкі наслідки», передбачену диспозицією ст. 291 КК України.

Також, зауважує, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості заподіяні ОСОБА_8 не можна вважати тяжкими наслідками в розумінні ст. 291 КК України

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту, а тому дане рішення не можна вважати таким, що відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості визначеним в ст. 370 КПК України.

Звертає увагу на те, що сторона захисту не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 02.02.2023 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору.

Вказує, що обвинувальному акті ОСОБА_8 мав бути зазначений як особа якій завдана шкода у наслідок вищевказаного кримінального правопорушення, а не «потерпілий».

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, допитавши у якості свідка ОСОБА_8 за клопотанням захисту, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_8 , що потягло за собою тривалий розлад здоров`ю та є іншим тяжким наслідком, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, вказавши, що ДТП не відбулася, якби ОСОБА_8 не сів за кермо мотоцикла, оскільки він не має посвідчення водія на право керування мотоциклом, тоді як на керування велосипедом посвідчення водія не потрібне.

Крім того, зазначив, що жодних тяжких наслідків для ОСОБА_8 внаслідок зіткнення мотоцикла та велосипеда не настало, оскільки він, в порівнянні з ОСОБА_8 , отримав значно тяжчі тілесні ушкодження, а тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_11 , не є тяжкими наслідками для останнього.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України.

Свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що 23 липня 2022 року він з друзями відпочивали. Він вживав вино у невеликій кількості, а за ОСОБА_12 не може сказати. ОСОБА_13 був на велосипеді, а ОСОБА_14 на мотоциклі Ліфан. Він попросив ОСОБА_15 дати йому проїхатись, ОСОБА_16 погодився. Рухаючись в своїй смузі руху зі швидкістю приблизно 50 км/год, в напрямку центра міста, ОСОБА_13 , який на велосипеді їхав назустріч, різко повернув ліворуч відносно напрямку свого руху, він не встиг загальмувати і відбулося зіткнення.

Внаслідок зіткнення він обвинувачений отримали травми, обох забрали до лікарні, спочатку у м. Малин, а потім у м. Житомир. Під час обстеження у свідка виявили перелом руки і носа. У Житомирі лікувався у лікарні 10 днів 2 дні лежав та отримував крапельниці, а інші дні лише приходив на процедури. На руку наклали гіпс, з яким ходив декілька тижнів. З переламаним носом нічого не робили.

В апеляційному суді, також був допитаний вказаний свідок, який вказав, що вважає себе винним у цій ситуації і претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_17 надав показання про те, що в той день він під`їхав на «косу» на власному мотоциклі. ОСОБА_18 попросив покатати його, а потім свідок дав ОСОБА_19 самостійно проїхати на мотоциклі. Коли ОСОБА_20 самостійно поїхав на мотоциклі відбулася ДТП, очевидцем якої свідок не був, оскільки перебував на відстані, а вже були вечірні сутінки.

Свідок почув звук гальмування. Коли підійшов до місця події, то транспортні засоби лежали на смузі руху, по якій до цього рухався на мотоциклі ОСОБА_20 ОСОБА_21 лежав на дорозі обличчям донизу. Де в той момент був ОСОБА_20 , свідок не помітив.

Свідок ОСОБА_22 надав показання про те, що влітку 2022 року святкували день народження, особисто він вживав спиртне, за інших не може сказати. В той день ОСОБА_21 приїхав туди на велосипеді, а ОСОБА_17 - на мотоциклі. Бачив, що перед подією ОСОБА_21 їздив на велосипеді, а чи бачив ОСОБА_8 за кермом мотоцикла не пам`ятає. Спочатку почув звук гальм, а потім побачив не саму аварію, а її наслідки. Місце зіткнення було ближче до середини дороги, але на якій полосі не знає. Підбігши до місця ДТП, побачив ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які лежали на дорозі. Всі кинулись до ОСОБА_23 , бо він був непритомний. ОСОБА_25 був у свідомості і тримався за руку.

Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що бачив ОСОБА_8 за кермом мотоцикла. ОСОБА_21 спочатку також йшов з ними, вів велосипед, а потім поїхав, їздив то в напрямку центру міста, то в протилежному. Свідок бачив як перед зіткненням ОСОБА_20 їхав від кола в напрямку центра міста, а ОСОБА_21 - на велосипеді у протилежній полосі в напрямку виїзду з міста. Потім почув, як ОСОБА_20 почав гальмувати і відбулося зіткнення, від того, що мотоцикл посунувся по дорозі, пішли іскри. Зіткнення відбулося в переднє колесо велосипеда у полосі, де рухався ОСОБА_20 ОСОБА_20 був у свідомості, за ОСОБА_12 не пам`ятає. Свідок викликав на місце події швидку допомогу. Ще один виклик швидкої зробила якась жінка.

Крім того, встановлені судом обставини підтверджено і іншими доказами:

За висновком експерта №СЕ-19/106-22/7382-ІТ від 15.09.2022 року, згідно з яким на момент ДТП, в процесі дослідження наданого мотоцикла «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_2 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які б могли знаходитися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с. 186-193).

Відповідно до висновком експерта №СЕ-19/106-22/7397-ІТ від 29.09.2022 року, згідно з яким первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між правою боковою частиною (верхня та нижня труба рами) наданого на дослідження велосипеда «Україна» та передньою частиною (щиток переднього колеса, ліве перо передньої вилки) мотоцикла «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_2 . Кут між повздовжньою віссю переднього колеса мотоцикла «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_2 , та повздовжньою віссю велосипеда становить близько 25±5 градусів при загальному русі ТЗ у попутньо-перехресних напрямках. Місце наїзду мотоцикла «LIFAN LF150-2E», д.р.н. НОМЕР_3 , на велосипедиста ОСОБА_6 , знаходиться у м. Малин по вул. Приходька поблизу території фабрики Банкнотного паперу, на смузі руху у напрямку центру м. Малин на відстані не менш ніж 3,75 м від правого краю даної смуги та перед у повздовжньому напрямку початком утворення слідів зчосу на асфальтобетонному покритті позначення №1 на схемі до протоколу огляду місця ДТП від 23.07.2022 (т.1 а.с.195-207).

Згідно до висновку експерта №178 від 19.09.2022 року у ОСОБА_8 , 2003 р.н., згідно із записами медичної документації малися тілесні ушкодження у вигляді забою лівої гемісфери мозочку, перелому нижньої стінки лівої орбіти, закритого перелому кісток носа, забійно-рваної рани лобної ділянки голови, забою нижніх часток обох легень, закритого перелому лівої променевої кістки, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, могли виникнути від дії твердих тупих предметів з достатньою силою прикладання, можливо внаслідок ДТП. Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння з положення стоячи на тверду поверхню. Даних про те, в якому стані (тверезий чи п`яний) він міг перебувати в момент отримання тілесних ушкоджень, судово-медичний експерт не володіє (т.2 а.с.73-76).

Висновком експерта №СЕ-19/106-22/10974-ІТ від 26.10.2022 року, встановлено, що згідно з яким при заданому комплексі вихідних даних (у всіх наведених варіантах) в умовах даної пригоди водій мотоцикла «LIFAN LF150-2Е», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 - не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_6 , шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Технічна можливість запобігти наїзду на велосипедиста шляхом застосування маневру об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у наведених вище варіантах не визначалась, тому що застосовувати маневр об`їзду для запобігання ДТП можна лише для нерухомої перешкоди. У даній дорожній обстановці водієві мотоцикла «LIFAN LF150-2Е», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору в діях водія мотоцикла «LIFAN LF150-2Е», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 невідповідності дій технічним вимогам п. 12.3 ПДР України - не вбачається. У даній дорожній обстановці велосипедисту ОСОБА_6 , необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 6.7, 10.1, 11.3 та 11.14 Правил дорожнього руху України. В наведеній дорожній обстановці в діях велосипедиста ОСОБА_6 вбачається невідповідність дій вимогам п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України. При заданому комплексі вихідних даних, в умовах місця пригоди, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і наведеної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_6 вимогам п.п.10.1 та 11.3 ПДР України (т.2 а.с.77-88).

Згідно з довідкою №2164 вміст етанолу в крові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становив 0,56 % (т.2 а.с.91).

Так, з аналізу цих доказів слідує, що ОСОБА_6 керуючи технічно справним велосипедом, допустив порушення вимог ПДР України, а саме пунктів 2.9 (б), 10.1, 11.3, звернув із середини проїзної частини дороги ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху, по якій у той час йому на зустріч рухався мотоцикл під керуванням ОСОБА_8 , чим створив своїми діями аварійну обстановку та небезпеку для руху і допустив зіткнення із вказаним мотоциклом.

У результаті порушення ОСОБА_6 ПДР України, водій мотоцикла ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, що підтверджено висновком експерта №178 від 19.09.2022 р.

Доводи апелянта, що кримінальна відповідальність за ст. 291 КК України не настає за вчинення правопорушення, що потягло за собою заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості одній особі на думку апеляційного суду є помилковими.

Статтею 291 КК України передбачено кримінальна відповідальність за порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а також правил, норм і стандартів виготовлення, переобладнання, ремонту транспортних засобів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

На думку колегії суддів, під іншими тяжкими наслідками слід відносити спричинення потерпілому тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, великої матеріальної шкоди.

Апеляційний суд переконаний, що наслідки, які настали внаслідок порушення чинних на транспорті правил ОСОБА_6 , які перебувають в причинному зв`язку з діянням, а саме тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_8 , утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України.

Апеляційний суд не може погодитися з доводам захисту про те, що отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягли тривалий розлад здоров`я внаслідок порушення чинних на транспорті правил, а у даному випадку ПДР не є кримінально-караними діями, а доводи проте, що під інші тяжкі наслідки підпадають лише тяжкі тілесні ушкодження або отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень двома і більше особами вважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі.

Натомість оцінюючи склади інших кримінальних правопорушень цього ж розділу КК України, в тому числі, передбачених ч.2 ст. 276, ч.1 ст.286, ч.1 286-1 КК України відповідно до яких порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту наслідком яких стало спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень передбачають кримінальну відповідальність, що підтверджує правильність висновків суду першої інстанції.

Твердження захисника, що ОСОБА_10 , як особа якій правопорушенням завдано шкоду, повідомив суду, що тілесні ушкодження які він отримав під час дорожньо-транспортної пригоди, не були для нього тяжкими та відповідно не мали для нього інших тяжких наслідків не спростовують правильність висновків суду та є лише його особистою думкою, яка може свідчити про вибачення, примирення між потерпілим та обвинуваченого (особою, яка отримала тілесні ушкодження), однак не впливає на кваліфікацію його дій та не свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, яким зачіпаються і суспільні інтереси - безпека руху і експлуатації транспорту .

Крім того, апеляційний суд не може погодитись з доводами сторони захисту, що законодавець гуманізує та виключає, переводить в сферу адміністративних правопорушень багато кримінальних правопорушень зі сфери кримінального права, оскільки у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту навпаки законодавець посилює відповідальність за порушення ПДР України.

Про це, свідчить ст.286-1 КК України, якою доповнено закон про кримінальну відповідальність у 2020 році та яка передбачає відповідальність саме за порушення ПДР або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що за санкцією передбачає більш суворе покарання ніж ст.286 КК України - виключно позбавлення волі.

В даному випадку, судом встановлено, що має місце порушення чинних на транспорті правил, вчинене в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта, що в обвинувальному акті ОСОБА_8 мав бути зазначений, як особа якій завдана шкода в наслідок вищевказаного кримінального правопорушення, а не «потерпілий» є необґрунтованими з таких підстав.

У кримінальному провадженні №0000152 від 24.07.2022 року ОСОБА_8 було визнано потерпілим, оскільки внаслідок порушень ПДР ОСОБА_6 йому було завдано шкоду у вигляді тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Впродовж всього досудового розслідування ОСОБА_8 користувався правами потерпілого, які передбачені ст.56 КПК України.

З матеріалів справи слідує, що 02.02.2023 року ухвалою Малинського районного суду Житомирської області скасовано постанови слідчого від 04.11.2022 року та 15.11.2022 року про визнання потерпілим ОСОБА_8 .

Про те, обвинувальний акт було складено та затверджено, ще 09.12.2022 року, а тому на момент складання обвинувального акту у ОСОБА_8 був статус саме потерпілого у кримінальному провадженні.

Крім того, це жодним чином не впливає на правильність висновків суду про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України та не виключає його кримінальну відповідальність.

Дане кримінальне провадження не є провадженням приватного обвинувачення, а тому відмова ОСОБА_8 від статусу потерпілого не свідчить про те, що вчинене ОСОБА_6 діяння перестало бути кримінально-караним.

Аргументи захисника, що він не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 02.02.2023 року, якою залишено без задоволення його клопотання про повернення обвинувального акта не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки вказане клопотання захисника суд належним чином розглянув та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність порушень ст.291 КПК України при його складанні з чим погоджується і апеляційний суд.

Покарання ОСОБА_29 призначено з дотримання положень ст. 65 КК України, враховано обставини справи, особу обвинуваченого, зокрема, позитивну характеристику, молодий вік, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який претензій не мав та призначено обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 291 КК України у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Крім того, враховуючи особу обвинуваченого, його майновий стан суд на підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочив сплату штрафу , що також свідчить про те, що судом враховано обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: