КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/273/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ч.2 ст.392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.03.2025, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено тримання під вартою на строк 60 днів з 04.03.2025 по 02.05.2025.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0002045 від 06.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 126, п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України /ЄУН 389/288/19/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки судове слідство триває, а строк дії попередньої ухвали про продовження тримання під вартою обвинуваченого закінчується.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, серед яких особливе тяжке, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується захист, адвокатка ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскаржує його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово по місцю проживання його матері у м. Зеленодольськ Криворізького району Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведена доказово, доказів незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілу або свідків не надано, крім того, всі ці особи вже допитані, ризик переховування обвинуваченого від суду мотивований лише тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, які ще не доведені вчиненням.

Судовий розгляд триває протягом довгого періоду часу, обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою вже шість років.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Будучи належно повідомленими, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, про дату і час апеляційного розгляду, учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, при цьому клопотань про відкладення апеляційного розгляду або про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не надходило. Більш того, стороною захисту скероване клопотання про проведення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Отже, колегія суддів не убачає підстав, які б перешкоджали апеляційному розгляду за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 126, п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 14 листопада 2018 року.

Як встановлено, судове слідство у даному кримінальному провадженні завершене, проведені судові дебати, судом оголошено перерву перед останнім словом обвинуваченого.

Слід зазначити, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень: умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, незаконне проникнення до житла особи, умисне легке тілесне ушкодження, умисне протиправне заподіяння смерті людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Злочинне діяння багатоепізодне, кримінальні правопорушення відносяться до категорії кримінальних проступків та особливо тяжких злочинів, в тому числі умисні, насильницькі. Внаслідок вчинення злочину, як те убачається зі змісту виділених матеріалів провадження та копії обвинувального акту, настали тяжкі й невідворотні наслідки, з особливою жорстокістю заподіяно смерть людині.

Покарання за найтяжчий інкримінований злочин, що може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 негативно характеризований, по місцю реєстрації не мешкає, безробітний, сталого джерела заробітку не має, не одружений, без утриманців, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_6 судимий, за вчинення умисних тяжких злочинів.

Вказане вище у сукупності свідчить про асоціальність поведінки обвинуваченого, небажання дотримання законослухняної поведінки, негативно характеризує його особу в аспекті ст. 178 КПК України, свідчить про його суспільну небезпеку.

Відтак, беручи до уваги наведене вище сукупно, тяжкість кримінального правопорушення, є об`єктивні підстави вважати про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 , який достеменно обізнаний про суворість можливого покарання, від суду, вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Встановлені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та не забезпечать повною мірою виконання завдань кримінального судочинства.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.03.2025 про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів, а саме з 04.03.2025 по 02.05.2025, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4