Справа №760/8569/25 1-кс/760/5027/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000373 від 25.04.2023р., у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні № 0000373 від 25.04.2023р., яке відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Документом, що підтверджує надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, є розписка.

Підозрюваний ОСОБА_5 доставлений до суду під вартою.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що слідчим СУ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, в ході досудового розслідування встановлено, що згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє і на теперішній час.

Так, громадянин України ОСОБА_5 , достовірно усвідомлюючи, що починаючи з 2014 року представниками РФ здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 підрозділами ЗС РФ та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками такої держави агресора вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, свідомо умисно здійснив дії, направлені на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

Так, у ОСОБА_5 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановлений час, але не пізніше 05.12.2022, виник злочинний умисел, направлений на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

На виконання вказаного злочинного умислу ОСОБА_5 , діючи умисно, достовірно знаючи про публічно комунікативний характер месенджеру «Телеграм» через можливість поширення інформації всесвітнею мережею «Інтернет» серед невизначеного кола осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.12.2022, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин за допомогою мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 9 Pro, що перебував у його особистому користуванні та який під`єднаний до мережі Інтернет, у месенджері «Телеграм» створив канал, з вільним доступом до перегляду іншими користувачами, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

У подальшому, 05.12.2022 ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, на шкоду інформаційній безпеці суспільства та держави, маючи прямий умисел, направлений на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, серед користувачів месенджеру «Телеграм», усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в України та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в умовах воєнного стану, за допомогою мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 9 Pro, що перебував у його користуванні та який під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, з використанням раніше створеного ним акаунту в месенджері «Телеграм» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 05.12.2022, з використанням засобів масової інформації, поширив публікацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має назву «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Вказана публікація містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини території України.

Крім того, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, в період дії воєнного стану, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи ідеологічні мотиви, направлені на поширення виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, достовірно знаючи про публічно комунікативний характер діяльності ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.02.2023, надав інтерв`ю ОСОБА_9 , яке у подальшому розміщено на відеохостингу «YouTube», з вільним доступом до перегляду іншими користувачам, на каналі із назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7», який налічує 156 тисяч підписників, а саме: відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_5 в якому виправдовував збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, та визнавав правомірною тимчасову окупацію частини території України.

Вказане інтерв`ю містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та випровдовування тимчасової окупації частини території України.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого проти основ національної безпеки України, а саме виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в 2014 році, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, громадянин України ОСОБА_5 вирішив здійснити інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором, а саме надати інтерв`ю та коментарі російським інформаційним ресурсам, зміст та контекст яких спрямований на шкоду державній та інформаційній безпеці України, та які в подальшому поширюються на російських медіа та соціальних ресурсах, чим надати допомогу представникам російської федерації в підривній діяльності проти України в інформаційній сфері.

Так у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.12.2022, діючи умисно, продовжуючи реалізацію прямого злочинного умислу, спрямованого на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та проти основ національної безпеки України, а саме виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнанні правомірною тимчасової окупації частини території України, громадянин України ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин з використанням засобів масової інформації, в месенджері «Телеграм» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_6 , поширив публікацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має назву «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Зазначена інформація містить інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором, шляхом надання їй допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в інформаційній сфері.

Крім того громадянин України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.02.2023, діючи умисно, продовжуючи реалізацію прямого злочинного умислу спрямованого проти основ національної безпеки України, а саме виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнанні правомірною тимчасової окупації частини території України, громадянин України ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин надав інтерв`ю, текст якого, в подальшому, 22.02.2023 розміщено на відеохостингу «YouTube», на каналі із назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7», який налічує 156 тисяч підписників, а саме: відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Зазначена інформація містить інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора, шляхом надання їй допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в інформаційній сфері.

30.03.2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

31.03.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України, у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини території України, з використанням засобів масової інформації, у виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини території України, вчиненої повторно, у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора,

У клопотанні слідчим, за погодженням з прокурором, постановлено питання про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначенням застави, оскільки останній звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років позбавленням волі, та у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення речових доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та ризику продовження кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання та просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід із визначенням розміру застави або більш м`який запобіжний захід.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та надані в суді документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України, у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини території України, з використанням засобів масової інформації, у виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та виправдовування тимчасової окупації частини території України, вчиненої повторно, у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, які на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Під час судового розгляду клопотання встановлено існування ризику переховування від органів досудового розслідування, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, один із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років позбавленням волі, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому правопорушень, може переховуватися від слідства та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, прокурор було доведено існування ризику продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, з метою пособництва державі-агресору у ослаблені держави України, тому підозрюваний з метою продовження вчинення пособництва державі-агресору, може продовжувати вчиняти аналогічне правопорушення, в якому підозрюється.

Також прокурором було доведено існування ризику знищення, схову або спотворення речових доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом слідства не проведено ще всі слідчі-розшукові дії, та не вилучено частину документів, які мають значення для досудового розслідування, тому підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході може вчиняти дії з метою знищення, спотворення чи схову даних документів.

Крім цього, слідчий суддя вважає доведеним існування ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності, як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб, може незаконно впливати на свідків, з метою зміни ним показань.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, його вік, майновий та сімейний стан, обставини вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, що має суспільний резонанс, оскільки дане правопорушення вчинене в період дії воєнного стану України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, зокрема, передбачених ст. 111-1 та ст.436-2 КК України, може бути застосований запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що відносно ОСОБА_5 , який звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України, не може бути застосований інший запобіжний захід, крім як тримання під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який, на думку слідчого судді, буде достатнім для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя, враховуючи підстави та обставини, які враховувалися при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинені ними злочини під час дії воєнного стану в Україні у сфері проти основ національної безпеки України (ст. 111-1), вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 207, 208, 209, 211, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 30 березня 2025 року 20 год. 39 хв.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 20 год. 39 хв. 28 травня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1