ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1038/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

особа, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

у судовому засідання з розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000919 від 14.04.2023, стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль

Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

за ознаками суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 14 вересня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000919 від 14.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2023 року для цього кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року призначено кримінальне провадження у підготовче судове засідання.

Під час судового розгляду цієї справи судом були дослідженні письмові докази сторони обвинувачення та допитані потерпілі.

Після цього, затяжний час судовий розгляд не відбувався у зв`язку із перебуванням обвинуваченого ОСОБА_5 на судово-психіатричній експертизі у Львівській області в межах іншого кримінального провадження.

Зрештою, 05 листопада 2024 року під час судового засідання, прокурором ОСОБА_3 надано суду висновок судово-психіатричного експерта № 45 від 30.04.2024 Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», яким встановлено, що ОСОБА_5 на цей час страждає хворобливим розладом психічної діяльності у виді поліморфного психотичного розладу. За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, на цей час ОСОБА_5 до виходу з хворобливого стану, потребує застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст. 92 КК України.

Після цього, в судовому засіданні, яке відбулось 27 листопада 2024 року, прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про зміну порядку розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 і обвинувач просив суд продовжити судовий розгляд в порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до правил, передбачених главою 39 КПК України. Одночасно із цим, прокурором ОСОБА_3 подано клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва змінено порядок судового провадження у кримінальному провадженні до ЄРДР за № 0000919 від 14.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, та продолжено судовий розгляд в порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

Фактичні обставини вчинених суспільно небезпечних діянь

Органом досудового розслідування встановлено, що 13.04.2023, приблизно о 12 годині 40 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 1, на 10-му поверсі, до ліфту зайшов ОСОБА_6 , за ним слідом ОСОБА_5 . Одразу після цього, ОСОБА_7 почав наносити удари кулаком своєї правої руки в обличчя, голову та по тулубу ОСОБА_6 , останній у свою чергу вирвався і вибіг до загального коридору, де ОСОБА_5 наздогнав його та кулаком правої руки наніс удари в обличчя та голову.

Надалі, ОСОБА_6 вирвався та побіг до балкону загального коридору 10-го поверху, але ОСОБА_5 вдруге наздогнавши ОСОБА_6 , наніс удари лівою рукою в обличчя останнього, який у свою чергу вирвавшись, вибіг до загального коридору, де почав кликати на допомогу, після чого ОСОБА_5 припинив свої дії.

Суспільно небезпечним діянням ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинені легкі тілесні ушкодження у виді: синців у правій завушній ділянці, в ділянці чола справа та зліва, на спинці носа в верхній третині, на лівій щоці, на червоній каймі верхньої губи зліва, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на тильній поверхні 1-го пальця правої кисті в проекції основної фаланги, на задній поверхні правого плечового суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу, на тильній поверхні лівої стопи в проекції3-4 плюснових кісток; садни на спинці носа справа, на правій щоці, на лівій щоці на фоні синця, на тильній поверхні 3-го пальця лівої кисті в проекції дистального міжфалангового суглобу, на передній поверхні лівого передпліччя в нижній третині та, в правій лопатковій ділянці, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки в середній третині; крововилив на слизовій оболонці верхньої губи відповідно 1-3-му зубам верхньої щелепи зліва.

Вказані дії ОСОБА_8 є суспільно небезпечним діянням, яке передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Крім того, 20.04.2023 близько 06 годині 50 хвилин перебуваючи біля будинку за адресою: м. Київ, вул. Л. Руденко, 13, ОСОБА_5 почав словесну перепалку із раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , під час якої ОСОБА_5 наніс не менше 10-ти ударів кулаками обох рук та ногами в обличчя й тулубу потерпілого.

Суспільно небезпечним діянням ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді: синців - в лобно-скроневій ділянці зліва з переходом на волосисту частину голови, на повіках обох очей, на спинці та скатах носа по типу «окулярів», на лівій щоці з переходом в проекцію нижньої щелепи, в лобно-скроневій ділянці справа з переходом на волосисту частину голови, в проекцію вертикальної гилки нижньої щелепи, в підщелепну ділянку, на передній та задній поверхнях правої вушної раковини, в завушній ділянці справа, в проекції середній третині грудини, в надключичній ділянці зліва, на передній поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні лівого плеча у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній-нижній третинах, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 2-5 п?ясних кісток, на задній поверхні правого передпліччя у середній третині, на правій лопатці, на передній поверхні лівого колінного суглобу, садни на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимальних міжфалангових суглобів 4, 5 пальців, крововилива на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, скіл емалі по передній поверхні та ріжучому краю верхніх центральних різців.

Вказані дії ОСОБА_8 є суспільно небезпечним діянням, яке передбачене

ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Позиції сторін у судових дебатах

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження встановлений факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, а тому, просив суд задовольнити заявлене клопотання та застосовувати стосовно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти задоволення прокурора та вважав, що не доведено вчинення ОСОБА_5 вчинення суспільно небезпечних діянь. При цьому захисник також звертав увагу суду на недопустимість доказів, які були надані стороною обвинувачення.

ОСОБА_5 як особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру не заперечував проти задоволення клопотання та наголошував, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілим було спричинене діями та поведінкою останніх.

Межі розгляду судом заявленого клопотання

Частиною 3 ст. 26 КПК України передбачено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до заявленого клопотання і положень ч. 1 ст. 513 КПК України суду належить з`ясувати такі питання:

1) чи мали місце суспільно небезпечні діяння;

2) чи вчинені ці суспільно небезпечні діяння ОСОБА_5 ;

3) чи не захворів ОСОБА_5 після вчинення суспільно небезпечних діянь на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

4) чи слід застосовувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Щодо питань чи мали місце діяння та чи вчинені такі ОСОБА_5 , з огляду на обов`язкові ознаки суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Так, сторона обвинувачення у клопотанні вказує про те, що внаслідок протиправниих діянь ОСОБА_5 відбулось нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , тобто вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Під тілесними ушкодженнями слід розуміти порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

Відповідно до пололожень КК України, легке тілесне ушкодження поділяється на два види: 1) легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності (ч. 1 ст. 125 КК України); 2) легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Ступінь тяжкості тілесного ушкодження визначає судовий експерт відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995).

Показання потерпілого ОСОБА_6

ОСОБА_6 суду показав, що у квітні 2023 року, у полудень о 12 год 40 хв., перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , він збирався на роботу. Коли зачинив вхідні двері своєї квартири прямувавши до ліфта жодної людини поряд не спостерігав. Водночас далі у той час, коли двері елеватора майже закрились, у кабіну забігає невідомий йому чоловік і одразу починає наносити удари. Як повідомив потерпілий, після перших 2-3 ударів в його очах потемніло, через те намагаючись втекти він покинув ліфт, адже ледь не втратив свідомість. Далі побиття вже продовжувалось на ліфтовій площадці, де йому продовжив наносити удари невідомий йому чоловік. Як наслідок, він впав на підлогу, а між ударами кривдник вимагав аби йому відкрили двері квартири, оскільки за його версію, потерпілий утримував когось у себе в помешканні. Надалі, у проміжок часу між незрозумілими вимогами з боку нападника, удари продовжувались та у якийсь момент йому вдалось вирватись і попросити про допомогу своїх сусідів. Згодом, після довгочасних побоїв, які тривали близько 20-30 хвилин, приїхали працівники поліції та перевірили, що у нього в помешканні ніхто не утримується. Після з`ясування всіх цих обставин було встановлено, що нападником є ОСОБА_5 .

На запитання прокурора потерпілий конкретизував обставини його побиття та зазначив, що перед нападом він помітив у ОСОБА_5 салатову капу в роті. При нанесенні ударів головною мішенню нападника було обличчя, оскільки удари припадали в район окулярів і щелепи, які наносились точно та сильно правою рукою. Доповнюючи деталі не зміг назвати точну кількість ударів, позаяк при нападі був у шоковому стані та намагався прикрити обличчя від побоїв, але переконував, що їх було десяток, щонайменше двадцять. При цьому під завершення ОСОБА_5 також намагався наносити удари і ногами, втім їх вдавалось успішно блокувати. Також повторив, що жодних протиправних дій про які зазначав нападник він не вчиняв, що і було встановлено працівниками поліції.

На запитання сторони захисту виклав, що ОСОБА_5 під час нанесення ударів втомлювався, «хекав», віддихувався та набирався сил для відновлення щоб завдати ще побої, водночас він при самообороні удари не наносив, тільки захищався. Викликали працівники поліцію сусіди, котрих він просив про допомогу та до того ж у загальному коридорі були інші очевидці, адже теж чули, що відбувається якийсь конфлікт. Вказав, що він гадки немає з якої причини ОСОБА_5 вважав про перебування в його квартирі хтозна якої людини, оскільки ніхто окрім нього про це не вказував.

Показання потерпілого ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_9 суду розповів, що у ранковий час доби у квітні 2023 року, точної дати не пригадав, він йшов на роботу та по дорозі вирішив зайти в магазин на вул. Руденка. Далі, коли прямував своєю дорогою, на зустріч йшов невідомий чоловік, який став йому на шляху та почав розпитувати про напрямок руху. Опісля, не дочекавшись від нього відповіді на поставлене запитання, його повалили з ніг на землю та цей же чоловік почав наносити удари. Вказав, що намагався втекти, однак нападник його наздоганяв. Після вдалої спроби вирватись, він тримав шлях до магазину, оскільки там мала бути адміністратор. Прямуючи до вже згаданої крамниці, цей чоловік продовжував його переслідувати та їх зустріла якась жінка, котра вигулювала собаку і бачила ці всі протиправні дії, а згодом прийшла інша пані, яка теж за цим всім спостерігала, остання і викликала працівників поліції на місце події. Далі пояснив, що у процесі завдання йому тілесних ушкоджень цей чоловік звинуватив його у принижені його дівчини, що було для нього несподіваним, адже того ранку бачив цього молодика вперше. Вже коли приїхала поліція, була встановлена особа нападника, яким виявився ОСОБА_5 , останній почав вимагати у правоохоронців, щоб вилучили телефон у потерпілого, бо він все видалить, але що видалить ніхто зрозуміти не зміг. Надалі приїхала екстрена медична допомога і забрала його до найближчого відділення. Водночас лікарка у відділені вказала, що обійшлося без струсу мозку та стаціонарного лікування немає підстав призначати, і як наслідок він поїхав додому.

На запитання прокурора потерпілий повідомив, що ОСОБА_5 діяв сам і перший удар кулаком був націлений точно в щелепу, а вже згодом атака прийшлась по тулубу. Розповідаючи про деталі конфлікту пояснив, що він не мав жодного уявлення про причини нападу та не розумів, що взагалі відбувається і про яку дівчину йде мова. З приводу кількості ударів вказав, що їх було близько 20-ти, зовсім не менше, але вірогідніше за все і більше, а тривало це все півгодини та не припинялось до приїзду працівників поліції.

На запитання сторони захисту було вказано, що конфлікт розпочався одразу після того як йому було поставлене запитання, одночасно з цим не очікуючи відповіді у ту ж мить прийшовся чіткий удар в щелепу. Надалі вже у процесі боротьби обоє впали на землю та конфлікт продовжувався. Після його завершення намагався домогтись будь-яких пояснень щодо причини такої поведінки з боку його ініціатора, проте змістовної відповіді йому не було надано. На завершення потерпілий вказав, що жодних протиправних дій стосовно дівчини про яку зазначав ОСОБА_5 він не вчиняв та повторював, що до згаданих подій ОСОБА_5 він жодного разу не бачив.

Показання ОСОБА_5 .

Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не погодився з обставинам, які викладенні у клопотанні прокурора та зауважив, що була інша хронологія подій. Пояснюючи суду передумови та підстави сутичок, наголошував, що не заперечує події конфліктів та їх обставин, проте вважав нанесення тілесних ушкоджень відбулось у процесі обопільної бійки, ініціатором яких був не він, себто його дії полягали у стані необхідної оборони.

Під час судового розгляду представником публічного обвинувачення як на підтвердження вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечних діяннь, передбачених ч. 1 ст. 125; ч. 2 ст. 125 КК України, надано наступні матеріали:

Матеріали кримінального провадження щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 13 квітня 2023 року

- протокол прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення, з якого вбачається, що 13 квітня 2023 року за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 1, на 10 поверсі ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження у виді ударів кулаками рук в область голови;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 липня 2023 року за участю ОСОБА_11 із застосуванням відеокамери, під час проведення якого потерпілий показав, що зранку 13 квітня 2023 року у момент коли двері ліфта зачинялись всередину із загального коридору забіг ОСОБА_5 та почав наносити йому удари в обличчя. Потерпілий ОСОБА_11 за допомогою статиста показав в якому місці та положенні перебував він під час побиття, техніку нанесення йому ударів та куди саме.

- висновком експерта від 18 липня 2023 року за № 042-1135-2023, яким на підставі наданих матеріалів встановлено, що виявленні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворились від не менш ніж 19 травмуючих дій та встановлено: (синці, крововиливи - удар/тиснення; садна удар/ковзання) тупого (их) предмету (ів), характерні властивості якого(их) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись при умовах та у спосіб на які вказує потерпілий при проведенні слідчого експерименту, який проводився за його участі 10 липня 2023 року. Експерт виснував, що кожне із виявлених тілесних ушкоджень, відноситься до легкого, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції за місцем утворення синців, саден, крововиливів у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб.

Матеріали кримінального провадження щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 20 квітня 2023 року

- протокол прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення, з якого слідує, що 20 квітня 2023 року за адресою: м. Київ, вул. Руденка, невідомий йому чоловік наніс тілесні ушкодження;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2023 року за участю ОСОБА_9 із застосуванням відеокамери, під час проведення якого потерпілий показав, що зранку 20 квітня 2023 року перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Руденка до нього підійшов незнайомець та розпочав слофесний конфлікт який переріс у нанесення йому тілесних ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_12 за допомогою статиста детально відторив обстановку та продемострував місце перебування його та нападника під час нанесення ударів та ділянки тіла куди вони наносились;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 25 серпня 2023 року, який проводився у присутності понятих, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав за загальними рисами обличчя особу № 4 ( ОСОБА_5 ), який 20 квітня 2023 року у м. Києві на вул. Руденка наніс йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта від 07 вересня 2023 року за № 042-1448-2023, яким на підставі наданих матеріалів встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у виді синців в лобно-скроневій ділянці зліва з переходом на волосисту частину голови, на повіках обох очей, на спинці та скатах носа по типу «окулярів», на лівій щоці з переходом на волосисту частину голови, в проекцію вертикальної гілки нижньої щелепи з переходом в підщелепну ділянку, на передній та задній поверхнях правої вушної раковини, в завушній ділянці справа, в проекції середній третині грудини, в надключичній ділянці зліва, на передній поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні лівого плеча у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній-нижній третинах, на тильній поверхні лівої кістки в проекції 2-5 п?ясних кісток, на задній поверхні правого передпліччя у середній третині, на правій лопатці, на передній поверхні лівого колінного суглобу; садна на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимальних міжфалангових суглобів, 4, 5 пальців; крововилив на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, скіл емалі по передній поверхні та ріжучому краю верхніх центральних різців.

Як зазначено у експертизі, характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від не менш 18 дій (синці, крововиливи - за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих; садна за рахунок ковзання, тертя) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, не були небезпечними для життя, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові дізнавача, тобто 20.04.2023.

Експертка ОСОБА_13 вказала, що кількість, розміри, характер (з набряком м?яких тканин) виявлених ушкоджень, дозволяють стверджувати, що строки відновлення анатомічної цілісності (зокрема розсмоктування синців) та початок відновлення порушеної функції травмованих ділянок, а також загального стану (у осіб з множинними синцями як правило мають місце не тільки місцеві прояви зміни забарвлення шкіри, слизових, набряк та болючість травмованих ділянок, а також може спостерігатися погіршення загального стану у вигляді підвищення температури, загальної слабкості, порушення сну і апетиту тощо, які тривають до 10-12 діб) буде складати понад 6 але менш ніж 21 добу, тобто, власне цей строк відображає тривалість розладу здоров?я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Експертка виснувала, що характер та локалізація виявлених ушкоджень не суперечать обставинам їх отримання, викладеним та продемонстрованим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .

Також прокурором під час розгляду клопотання були долучені документи стосовно ОСОБА_5 , серед яких:

- копія паспорта ОСОБА_5 ;

- вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 04 липня 2023 року, в якій зазначено, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, накладались адміністративні стягнення за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб;

- довідка Департаменту охорони здоров`я Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 05 липня 2023 року про те, що ОСОБА_5 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває;

- витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.05.2023 відповідно до якого ОСОБА_5 призначений на посаду курсанта;

- служба характеристика ОСОБА_5 видана за місцем служби у ВЧ НОМЕР_1 зі змісту якої вбачається, що за період проходження служби у військовій частині на посаді курсант навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону артилерійської розвідки ОСОБА_5 зарекомендував себе як недисциплінований

курсант, порушував порядок звернення, не виконував розпорядок дня, не

сприймав рішення яке його не задовольняє. Статути ЗСУ та порадники не знав і не керувався ними в своїй службовій діяльності. За висновками та рекомендаціями безпосереднього начальника було констатовано, що ОСОБА_5 займайманій посаді не відповідає та останнього слід направити на консультацію до психіатра з метою визначення придатності стану здоров?я для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

При оголошені письмових матеріалів прокурором подано додаткову інформація, що станом на грудень 2024 року Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 у порядку глави 39 КПК України про застосування примусових заходів медичного хараткеру за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15 п. п. 7, 13, ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 194; ч. 2 ст. 342; ч. 2 ст. 345; ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 393 КК України. Наразі до ОСОБА_5 застосований запобіжний у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку у Київській міській психоневрологічної лікарні № 3, який востаннє був продовжений ухвалою суду 16 грудня 2024 року до 14 лютого 2025 року включно.

Щодо заперечень сторони захисту на письмові докази

Захисник ОСОБА_4 під час судового розгляду наполягав на тому, що сторона обвинувачення не дотрималася порядку відкриття доказів, а саме копій матеріалів дізнання, які не були вручені ОСОБА_5 , чим порушили вимоги ч. 5 ст. 301 КПК України.

Суд вважає, що вказані доводи є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 5 ст. 301 КПК України встановлює, що в разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема, шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб. У разі відмови вказаних осіб їх отримати чи зволікання з отриманням вказані особи вважаються такими, що отримали доступ до матеріалів дізнання.

Отже, стаття 290 КПК України регламентує порядок відкриття матеріалів іншій стороні та процесуальні наслідки його недотримання. Частина 5 ст. 301 КПК України встановлює особливий порядок ознайомлення стороною захисту, потерпілим та його представником з матеріалами дізнання у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ч. 13 ст. 290 КПК України відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження здійснюється в порядку, передбаченому статтями 301 і 314 КПК України.

Стаття 290 та ч. 5 ст. 301 КПК України співвідносяться між собою як загальна і спеціальна норми.

Тож правозастосувач під час ознайомлення з матеріалами дізнання має керуватися положеннями ч. 5 ст. 301 КПК України, яка передбачає єдину форму ознайомлення - шляхом вручення особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання.

У той же час в ході ознайомлення з матеріалами дізнання положення частин 1, 3, 7, 8, 10 ст. 290 КПК України не підлягають застосуванню.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яку викладено в постановах від 19 квітня 2023 року у справі № 606/719/21, від 17 липня 2023 року у справі № 353/685/22, від 31 липня 2024 року у справі № 677/1221/22.

Так, даючи оцінку твердженням захисника щодо порушення порядку відкриття матеріалів дізнання, передбаченого ч. 5 ст. 301 КПК України, суд визнає такі доводи безпідставними та, зокрема, зазначає, що у судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 окремо було акцентовано увагу на розписку, яка долучена до обвинувального акта зі змісту якої слідує, як під час виконання вимог ст. 301 КПК України, дізнавач Дарницького УП ГУНП у м. Києві після завершення досудового розслідування надала копії всі матеріалів, які були у розпорядженні сторони обвинувачення. Водночас ОСОБА_5 під розписку (яка долучена до обвинувального акта) відмовився від отримання вказаних документів, так і з їх ознайомленням, що підтверджується також відеозаписом, який також є в матеріалах провадження, де зафіксована відмова ОСОБА_5 отримувати копії матеріалів від дізнавача.

Відтак, матеріали кримінального провадження містять відомості про вручення підозрюваному копії матеріалів (від отримання яких останній відмовився), а тому покликання сторони захисту про недопустимість всіх доказів у зв`язку із порушенням вимог ст. 301 КПК України, суд відхиляє.

Твердження сторони захисту з приводу порушень при проведенні слідчих експериментів через відсутність ОСОБА_5 , суд вважає необґрунтованими та зазначає наступе.

Відповідно до статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров?я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Згідно з ч. 6 ст. 223 КПК слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

З аналізу зазначених норм вбачається, що залучення до участі у слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, які не заявляли клопотання про його проведення, є правом, а не обов?язком слідчого/дізнавача.

Водночас захисником ОСОБА_4 не надано доказів, що проведення слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування, було здійснено з порушеннями прав ОСОБА_5 , а також не надано доказів наявності під час проведення слідчого експерименту діянь, які б свідчили про істотні порушення.

При цьому переглядом відеозаписів перебігу слідчих експериментів встановлено, що слідчі дії були проведені за участю потерпілих і статистів. Потерпілі, кожен, детально з достатньою впевненістю відтворили конкретні обставини й обстановку вчинення суспільно небезпечних діянь стосовно них, продемонстрували механізм дій ОСОБА_5 . Також відповідали на уточнювальні запитання дізнавача.

Відтак, фактичні дані протоколів слідчих експериментів є допустимими доказами, і проведені відповідно до вимог статей 240 КПК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що обставини інкримінованих діянь з урахуванням обставин викладених, які доведені поза розумним сумнівом на підставі наданих показань, а також зазначених доказів, які підтверджують достовірність та можливість використання таких, які є допустимі та достовірні, а в сукупності достатні та узгоджені між собою.

Щодо позиції ОСОБА_5 , згідно з якою останній діяв у стані необхідної оборони

Суд при формулюванні мотивів в цій частині вважає, що вказана позиція спростовується показаннями потерпілими та долученими стороною обвинувачення матеріалами, виходячи з такого.

Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони (ч. 1 ст. 36 КК України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Умовою правомірності необхідної оборони є вчинення особою такого діяння, характер та об`єктивні прояви якого вказують на досягнення ним того ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину (кримінальному правопорушенню).

Загалом, відповідно до законодавства, правової теорії та правозастосовної практики вважається, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Незважаючи на позицію ОСОБА_5 , суд зазначає про те, що під час судового розгляду не встановлено достатніх доказів на підтвердження, що мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке обумовило з боку ОСОБА_5 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання з боку потерпілих.

Щодо епізоду нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Аналізуючи позицію ОСОБА_5 , суд визнає її непереконливими в частині того, що, завдаючи удари потерпілому ОСОБА_6 , він перебував у стані необхідної оборони.

При цьому суд зважає на встановлені обставини, хто був ініціатором конфлікту, поведінка ОСОБА_5 після спроб ОСОБА_6 втекти (спочатку потерпілий вибіг з ліфту, надалі намагався закликати допомогу переховуючись при цьому в різних місцях будинку). Окрім цього, суд встановив, що ОСОБА_5 під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому (бив допоки не став задихатись і відхикувався), заздалегідь вдягнув капу, загальна кількість ударів (не менше 20), левова частка з яких у голову, характер (завдання ударів з достатньою силою для отримання тілесних ушкоджень) та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень (життєво важливий орган - голова). Також суд зважає на твердження потерпілого, який впродовж всього конфлікту ніяких активних дій не чинив та у відповідь удари не наносив, а лише прикривав руками голову.

Беручи до уваги викладене, а також матеріали цього кримінального провадження, суд дійшов висновку, що у діях потерпілого ОСОБА_6 були відсутні характер та об`єктивні прояви досягнення ними ступеня суспільної небезпеки, які притаманні злочину, що стало б умовою правомірності необхідної оборони для ОСОБА_5 і вказана позиція суду узгоджується з установленими під час судового розгляду фактичними обставинами.

Щодо епізоду нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Зокрема, як встановлено судом, факт нанесення тілесних ушкоджень не заперечував сам ОСОБА_5 , який вказав, що такі його дії були спровоковані потерпілим ОСОБА_9 , який начебто висловлював погрози на адресу його дівчини.

Водночас під час перевірки такої версії суд не встановив доказів наявності таких погроз. Між тим, суд і не міг встановити факту погроз за наслідком допиту свідків, оскільки сторона захисту не заявляла жодних клопотань про допит цього свідка у судовому засіданні з приводу обставин про які наголошував ОСОБА_5 під час судового розгляду.

При цьому обставини справи та хронологія подій не вказують про те, що ОСОБА_9 (який зі слів останнього вперше побачив ОСОБА_5 у день події) прямуючи на роботу становив хоч якусь загрозу для ОСОБА_5 , що давали йому підстави для самозахисту та відвернення посягання.

Відтак, аналіз встановлених фактичних обставин та досліджених доказів дають підстави стверджувати про відсутність з боку ОСОБА_9 будь-якої загрози заподіяння шкоди ОСОБА_5 .

Доводи ОСОБА_5 про те, що склад кримінального правопорушення є у діях потерпілого ОСОБА_9 не є предметом цього кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, підстав вважати, що ОСОБА_5 завдаючи удару потерпілому ОСОБА_9 діяв в межах необхідної оборони, у суду відсутні.

Таким чином, шляхом дослідження доказів встановлено, що суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, які інкриміновані ОСОБА_5 дійсно мали місце, вчинені саме ним, і вони отримали правильну кримінально-правову оцінку.

Щодо питань чи не захворів ОСОБА_5 після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання та чи слід застосовувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру.

Далі, надаючи оцінку тому, чи не захворів ОСОБА_5 після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, суд бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 45 від 30.04.2024 Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відповідно до якого при цьому експертному обстеженні у ОСОБА_5 виявлено хворобливі розлади психічної діяльності у виді маячення, галюцинацій, дезорганізацію мислення, розгубленість, порушення афекту та періодичні психомоторні збудження, недоречною поведінкою, внаслідок чого у ОСОБА_5 наявне виражене спотворення сприйняття реальності, що зумовлює недоречну його поведінку з агресивними проявами. Відповідно до діагностичних критеріїв діагностований у ОСОБА_5 симптомокомплекс та перебіг захворювання, відповідає поліморфному психотичному розладу, який видноситься до тяжкого психічного розладу та позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи характер та ступінь вираженості наявних клінічних симптомів, а також, ступінь його небезпечності стосовно себе та оточуючих, експерт вказав, що ОСОБА_5 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тобто поміщення в спеціальний заклад задля запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Отже, з огляду на висновок експертного дослідження судом встановлено, що ОСОБА_5 на сьогоднішній день не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому сам ОСОБА_5 погодився із висновком експерта щодо необхідності застосування примусових заходів медичного характеру, не висловивши на цей висновок жодних заперечень.

Приписами ст. 93 КК України встановлено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Визнавши доведеним, що особа після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру (ч. 2 ст. 513 КПК України).

Верховний Суд у рішенні від 30 травня 2019 року у справі № 51-5807км18 дійшов висновку, що статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Верховний Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94КК України критерії в їх сукупності.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосовано судом щодо психічно хворого, який за своїм станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку.

Вирішуючи відповідне питання, суд зазначає, що з висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що при визначенні виду примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку, застосування якого потребує ОСОБА_5 було враховано: хворобливі розлади психічної діяльності у виді поліморфного психотичного розладу.

На підставі викладеного, суд також враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 суспільно небезпечних діянь, які відповідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками, обставини їх вчинення, а також дані про особу останнього, який раніше не судимий, його вік та стан здоров`я.

Враховуючи, що прокурором доведено вчинення ОСОБА_5 діянь, які викладені судом вище у цій ухвалі, однак після їх вчинення він захворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, даних, що характеризують його особу, суд вважає за необхідне застосувати стосовно нього примусові заходи медичного характеру.

Застереження, які суд вважає за необхідне вказати

Суд відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» не визначає лікувальну установу, в якій до ОСОБА_5 будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КК України у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через видужання особи, яка вчинила кримінальні правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку, підлягають покаранню на загальних засадах.

За приписами ст. 515 КПК України у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

Таким чином, для вирішення питання щодо наявності підстав для відновлення судового провадження, у разі видужання ОСОБА_5 , до суду слід надати відповідний висновок комісії лікарів-психіатрів.

Інші питання, які вирішуються судом при постановленні ухвали

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру КПК України не передбачено, тому процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз слід віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в цьому кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись статтями 92-94 КК України, статтями 512-513 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000919 від 14.04.2023, за ознаками вчинених ОСОБА_5 суспільно небезпенчних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судово-медичної експертизи від 18.07.2023 за № 042-1135-2023 у розмірі 1998 грн; судово-медичної експертизи від 19.05.2023 за № 042-700-2023 у розмірі 1998 грн; судово-медичної експертизи від 07.09.2023 за № 042-1448-2023 у розмірі 1998 грн віднести на рахунок держави.

Після набрання ухвали законної сили речові докази у провадженні, а саме: медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 та оптичний диск CD-R зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1