Справа № 752/3581/25
Провадження №: 1-кс/752/1481/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місці Києві ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 від 06 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2025 року слідчий слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місці Києві ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку житла, в якому мешкає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей,щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, телефонів, одягу, взуття, електронних носіїв, які можуть містити інформацію підтверджуючу факт вчинення злочину, а також зброї та боєприпасів.

Клопотання погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в період часу з 17 години 54 хвилин 05.02.2025 по 11 годину 03 хвилин 06.02.2025 невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, буд. 14, таємно заволоділа транспортним засобом марки «Nissan» моделі «Rogue» д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала матеріального збитку останній на суму близько 650 000 гривень.

08.02.2025, в період часу з 08 год. 00 хв. по 08 год. 30 хв. з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання знарядь кримінального правопорушення та викрадених речей, які можуть містити інформацію, підтверджуючу факт вчинення злочину, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 , було проведено обшук приміщення квартири АДРЕСА_2 , в якій мешкає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення обшуку вищевказаного приміщення було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки айфон з імеі НОМЕР_3 , сім НОМЕР_4 .

З урахуванням викладеного, слідчий в порядку частини 3 статті 233 КПК України просив слідчого суддю надати дозвіл на проведення обшуку, обґрунтовуючи клопотання невідкладним випадком, пов`язаним із врятуванням майна.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.02.2025 року справу передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому, зауваживши, що проведення обшуку в порядку частини 3 статті 233 КПК України обумовлено необхідністю врятування майна та виявлення і вилучення предметів, що мають значення для розкриття вказаного кримінального правопорушення, обшук проведений у невідкладному випадку, пов`язаному із метою врятування майна.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення слідчого, перевіривши матеріали клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя приходить до наступного.

Право на повагу до житла як складова права на приватність належить до основоположних прав людини, закріплених на національному та міжнародному рівнях.

Конституційний Суд України в Рішенні від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 наголосив на тому, що гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини).

У згаданому Рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства, а також задля запобігання кримінальним правопорушенням. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, за відповідних обставин, може визнаватися легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Приписи ст. 30 Конституції України гарантують кожному недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду й обшуку.

Із положень статті 30 Конституції України слідує таке:

- допускається наявність невідкладних випадків, коли дозволений інший, за відсутності вмотивованого рішення суду, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку;

- невідкладність випадків законодавець обумовлює врятуванням життя людей, майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Інакший, установлений законом порядок, передбачений ч. 3 ст. 233 КПК, згідно з якою слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний після здійснення таких дій невідкладно звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Приписи ч. 3 ст. 233 КПК передбачають можливість проникнення до житла (іншого володіння) в процесі здійснення кримінальної процесуальної діяльності для розслідування кримінальних правопорушень. Відповідно, під час проникнення можуть проводитися необхідні процесуальні дії, спрямовані на рятування майна, серед іншого, об`єктів матеріального світу, які мають або можуть мати ознаки речових доказів під час проведення обшуку.

У ситуації, коли слідчому чи прокурору стає відомо про можливе знищення майна, яке може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, застосовуються положення ч. 3 ст. 233 КПК щодо його врятування, які є підставою для невідкладного проникнення до житла (іншого володіння).

Проникнення до житла чи іншого володіння особи є альтернативою попередньому отриманню ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук у ситуаціях, коли існують обґрунтовані побоювання, що за цей час майно буде знищено в разі дотримання ординарного порядку. Необхідність віднайти і вилучити об`єкти, які можуть бути речовими доказами, в контексті ч. 3 ст. 233 КПК є виправданою, якщо існують обґрунтовані підстави до припущення про наявність реальної загрози знищення майна.

Слідчим у судовому засіданні зазначено, що невідкладність проведеного обшуку була зумовлена врятуванням майна потерпілої та відшукання інших доказів, які мають значення для розслідування вказаного кримінального правопорушення.

В постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 573/2028/19 Верховний Суд вказав, що невідкладність проведення обшуку не може бути обґрунтована необхідністю вилучення речей, які можуть бути доказом у справі.

Крім цього, Верховний Суд вказав, що докази є недопустимими, навіть якщо після проведення обшуку постановлено ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук, однак під час розгляду справи буде встановлено, що обшук проводився без наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що сторона обвинувачення не повинна ототожнювати факт встановлення місцезнаходження речових доказів з фактом можливого знищення речових доказів. Те, що потенційний підозрюваний володіє речовими доказами і про це стало відомо слідству, ще не означає, що він ці речові докази найближчим часом знищить. У сторони обвинувачення повинні бути обґрунтовані побоювання того, що таке майно може бути знищеним (перетвореним, зміненим).

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку в порядку, визначеному ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий не зазначив законних підстав для проведення невідкладного обшуку без ухвали слідчого судді за вказаною адресою, не зазначив врятування якого саме майна стало підставою для проникнення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і чим підтверджувалася наявність ризику пошкодження (знищення) вказаного майна.

Більш того, слідчим взагалі не обґрунтовано в клопотанні та не надано пояснень в судовому засіданні, яке відношення відшуканий та вилучений телефон в ході проведеного обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України має відношення до вказаного кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 233-236, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місці Києві ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 від 06 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1