Справа № 711/4950/24
Номер провадження 1-кп/711/192/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000275 від 17.05.2024, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Каунас Литовської Республіки, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «солдат», який на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, депутатом, є учасником бойових дій, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03.04.2024 Черкаським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000, 00 гривень, вирок набрав законної сили 04.05.2024, штраф сплачений,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 1 відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», достовірно знаючи, що 03.04.2024 він був засуджений Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 309 КК України та вирок набрав законної сили 04.05.2024, тобто, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного злочину однорідного складу, діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори», усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 15.05.2024, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, перебуваючи неподалік від перехрестя вул. Нечуя Левицького та Чайковського в м. Черкаси, у невстановленої під час досудового розслідування особи через мережу Інтернет придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP (?-PVP, ?-пірролідинопентіофенон), яка була упакована до двох прозорих полімерних пакетів, обмотаних клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору, після чого, речовину з одного із пакетиків висипав до прозорого полімерного контейнера та продовжив зберігати зазначену речовину при собі в кармані шортів, в які був одягнений, без мети збуту та вживати до 17.05.2024.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи в стані сп`яніння, викликаному вживанням одурманюючих засобів, що підтверджується випискою комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 135 від 17.05.2024, відповідно до якого гр. ОСОБА_4 діагностовано стан сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну, 17.05.2024 близько 19 год. 30 хв., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, за невстановлених обставин, перевіз психотропну речовину PVP (?-PVP, ?-пірролідинопентіофенон), яку придбав за вище вказаних обставин, до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, перебуваючи на території вказаної військової частини, на пропозицію командира 1 стрілецької роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_4 самостійно дістав з карману шортів, в які був одягнений, прозорий полімерний контейнер та прозорий полімерний пакет, обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору зі вмістом вказаної психотропної речовини.

Після цього, в період часу з 21 год. 00 хв. по 21 год. 32 хв. 17.05.2024 працівниками Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві було проведено огляд місця події на території військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено: прозорий полімерний контейнер із вмістом кристалічної речовини, яка, відповідно до висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № CE-19/124-24/7816 НЗПРАП від 22.05.2024, є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (?-PVP, ?-пірролідинопентіофенон), маса якої складає 1.951 г та прозорий полімерний пакет, обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору із вмістом кристалічної речовини, яка, відповідно до зазначеного висновку експерта, є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (?-PVP, ?-пірролідинопентіофенон), маса якої складає 4,11 г. Загальна маса PVP в наданих на експертизу речовинах, яку ОСОБА_4 зберігав з метою власного вживання, без мети збуту, становить 6,061 г.

Відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634), речовина PVP (?-PVP, ?-пірролідинопентіофенон) загальною масою 6,061 г відповідає великому розміру психотропної речовини.

Дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст.309 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він дійсно знайшов психотропну речовину та зберігав для власного вживання.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст.309 КК України.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, неодружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, не перебуває під наглядом у лікаря психіатра, перебуває під наглядом лікаря нарколога, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінальних правопорушень, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 2 ст. 309 КК України, «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», уособлює собою як ознаки спеціальної повторності, пов`язаної з попереднім засудженням особи, так і спеціального рецидиву кримінальних правопорушень.

Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст.67 КК України суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує Постанова Верховного Суду (справа № 203/921/16-к).

З урахуванням викладеного, обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочину підлягає виключенню як обтяжуючої обставини.

Враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також суспільну небезпеку злочинних діянь, та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття, готовність стати на шлях виправлення.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.2 ст.309 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Оскільки, ОСОБА_4 , згідно платіжних інструкцій від 16.09.2024, 16.11.2024, 18.11.2024 сплатив призначений за вироком Черкаського районного суду Черкаської областівід 03.04.2024 за ч.2 ст. 309 КК України штраф в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000, 00 гривень, суд вважає можливим при призначенні покарання не застосувати до ОСОБА_4 вимоги ст.71 КК України.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення обвинуваченому навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, враховуючи дані про особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави суду вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України, які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини.

Керуючись ст.ст.7, 100, 118-124, 174, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за виконанням покласти на командира військової частини НОМЕР_3 , а по закінченню проходження військової служби на орган пробації.

В силу положень ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк покладений на ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 20 лютого 2025 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по кримінальному провадженню: згорток ізоленти чорного кольору та полімерний контейнер прозорого кольору із вмістом кристалічної речовини, яка містить в своєму складі психотропну речовину, маса якої складає 6,061 г, яку передано на збереження до камери схову при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області знищити.

Стягнути в дохід держави з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів: № СЕ-19/124-24/7816-НЗПРАП від 22.05.2024, яка згідно довідки складає 1 893, 30 гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1