ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/360/25 Справа № 188/1249/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000087 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та направити матеріали кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що досліджені в судовому засіданні письмові докази не підтверджують вину ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині, а допитані судом свідки не були безпосередніми свідками конфлікту.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 66 від 19.05.2023 року у ОСОБА_10 на момент огляду було дві садини на руці, які утворені від 10 до 18 днів, що вказує на те, що в період конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 13.05.2023 року не з`явилося нових подряпин та садин на кулаку, хоча потерпілий повідомив про декілька ударів в голову кулаком.

Свідок ОСОБА_11 повідомила в суді, що, коли вона проходила повз гараж близько 10.00 години, то побачила лежачого чоловіка на полу в гаражі ОСОБА_10 , натомість самого ОСОБА_10 в цей час там не було. Зазначене повністю підтверджує покази обвинуваченого та його дружини, яка в суді повідомила, що коли зателефонувала сусідка і повідомила про лежачого чоловіка в гаражі, вона розбудила свого чоловіка ОСОБА_10 , який спав вдома.

Потім ОСОБА_10 пішов в гараж та побачив, що п`яний ОСОБА_7 спить на полу, після чого покликав свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Так як це вже не перший раз потерпілий спить п`яний в гаражі, ОСОБА_10 не придав значення цій події, та залишив його проспатися в гаражі, як було це раніше.

Стверджує, що жодним доказом не підтверджено, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені приблизно о 09.00 годині.

Зазначає, що в матеріалах справи знаходяться дві копії виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № е 7975 на прізвище ОСОБА_7 , однак жодних процесуальних документів щодо вилучення вказаних копій виписок із медичної карти чи отримання їх іншим шляхом матеріали цього кримінального провадження не містять. Також матеріали справи не містять клопотання слідчого про тимчасовий доступ до вказаної медичної справи та ухвали слідчого судді на дозвіл до такого доступу. Окрім того, вказані копії виписок із медичної картки взагалі не завірені. Наведене, вказує на недопустимість в якості доказів вказаних копій медичних виписок, як отриманих в непроцесуальний спосіб стороною обвинувачення.

Звертає увагу на те, що судово-медичний експерт ОСОБА_14 у висновку експерта № 71 від 31.05.2023 року зазначає, що він вивчає медичну картку стаціонарного хворого № е 7975 (тобто і вказані копії виписок із медичної картки) та на підставі даних, які містяться в картці, робить висновок про наявність тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 , однак слідчий не надавав експерту вказану медичну картку. Таким чином, експерт самостійно відшукав медичну картку стаціонарного хворого потерпілого ОСОБА_7 та провів по ній експертизи, що є істотним порушенням вимог КПК України. В зв`язку з чим, висновок експерта № 71 від 31.05.2023 року є недопустимим доказом, як і додатковий висновок експерта № 73 від 01.06.2023 року як похідний доказ від попереднього.

Окрім того зазначає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки якщо брати до уваги версію сторони обвинувачення, що саме ОСОБА_10 наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_7 , то дії ОСОБА_10 необхідно було органу досудового розслідування кваліфікувати за ст. 128 КК України, а не за ч. 1 ст. 121 КК України. Однак, суд першої інстанцій, розглядаючи справу, не зазначив підстав, з яких вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 саме за ч. 1 ст. 121 КК України, та підстав, з яких відкидає доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 на ст. 128 КК України.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 13.05.2023 року приблизно о 09.00 годині (точний час не встановлено), знаходячись у приміщенні гаражу, який належить ОСОБА_15 , та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_7 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, із силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, наніс не менше трьох ударів рукою по голові та обличчю ОСОБА_7 , внаслідок яких останній втратив свідомість та впав на підлогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; забою головного мозку 3-го ступеня; гострої субдуральної гематоми над всією лівою півкулею; закритого перелому кісток носу; уламкового перелому задньої стінки лівої максилярної пазухи; двобічного гемосинусу; закритого перелому нижньої щелепи; садна волосяної частини голови; опіків м`яких тканин обличчя та тулуба.

По своєму характеру тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, гострої субдуральної гематоми над всією лівою півкулею, закритого перелому кісток носу, уламкового перелому задньої стінки лівої максилярної пазухи, закритого перелому нижньої щелепи, саден волосяної частини голови по характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, аналізуючи матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці вимоги кримінального процесуального закону судом дотримані не були. Оскаржене рішення щодо ОСОБА_10 суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для його скасування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за обставинами, встановленими судом та викладеними у вироку, ОСОБА_10 ставиться у провину спричинення ОСОБА_7 різних тілесних ушкоджень та отримання ним, в тому числі, опіків м`яких тканин обличчя та тулуба, однак судом першої інстанції не взято до уваги, що встановлені обставини не містять способу вчинення цього злочину, а саме яким чином ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_7 опіки м`яких тканин обличчя та тулуба, тобто суд не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Також судом не враховано те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 теж не містить відомостей щодо способу спричинення вказаних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , однак про отримання їх потерпілим зазначеною.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таким чином, при розгляді провадження в суді першої інстанції в порушення вимог ст. 337, ч.3 ст. 374 КПК України, суд не звернув уваги на вказані недоліки, а саме, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 не конкретизує способу вчинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді опіків обличчя та тулуба, що в свою чергу перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому колегія суддів визнає їх істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Також відповідно до висновку судово-медичного експерта №71 (а.п. 38-40 т.2), на який суд першої інстанції посилається у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді опіків м`яких тканин обличчя та тулуба на момент проведення судово-медичної експертизи не є можливим, через невизначеність кінцевого результату тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя. Встановлення ступеня тяжкості вищезгаданих тілесних ушкоджень можливе після закінчення лікування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

З матеріалів провадження вбачається, що після закінчення лікування потерпілого ОСОБА_7 додаткова експертиза для встановлення ступеня тяжкості виявлених у нього тілесних ушкоджень у вигляді опіків м`яких тканин обличчя та тулуба не проводилася, так як відповідній висновок експерта у справі відсутній.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо, зокрема, існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не було з`ясовано ступінь тяжкості зазначених тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 , зокрема опіків тіла, оскільки суд всупереч вимогам ч. 2 ст. 332 КПК України, зазначених порушень процесуального закону не усунув, так як за наявності експертизи, яка не містить всіх відповідей на поставлені експерту питання, не вжив заходів для усунення цих недоліків шляхом постановлення ухвали щодо проведення експертизи, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначене свідчить про не встановлення судом всіх обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що висновок судово-медичного експерта №71 складений з урахуванням відомостей, які зазначені у медичній карті стаціонарного хворого № е 7975 КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова ДОР на ОСОБА_7 (а.п.38-40 т.2), також у справі наявні копії виписок з вказаної медичної карти (ап.192, 193 т.1), однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо звернення слідчого у порядку ст. 163 КПК України з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , а також, що копії виписок з медичної карти не завірені належним чином, так як останні завірені печаткою відділу поліції. При цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що потерпілий ОСОБА_7 надавав слідчому чи прокурору будь-які медичні документи для долучення їх до матеріалів кримінального провадження. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року (справа № 582/445/20).

Таким чином, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано, яким чином в провадженні експерта для проведення експертного дослідження опинилася медична карта стаціонарного хворого № е 7975 КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова ДОР на ОСОБА_7 та в матеріалах провадження копії виписок з вказаної медичної карти, у зв`язку з чим суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також згідно із ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Відповідно до ч.5 ст.27 КПК України під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності з п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції.

Як вбачається з журналів судового засідання від 12.01.2024 року (а.п.111 т.1) та 17.01.2024 року (а.п.124 т.1), вони фіксувались за допомогою системи технічної фіксації судових процесів Акорд, однак на технічних носіях інформації вказаних записів немає, також вказані записи відсутні в системі Електронний суд, що свідчить про те, що суд першої інстанції не забезпечив їх повне фіксування за допомогою технічних засобів.

Таким чином, вирок щодо ОСОБА_10 суд постановив з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для його скасування.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст. 412, 415 КПК України, оскільки допущені порушення в своїй сукупності є такими, що перешкоджають ухвалити кінцеве рішення судом апеляційної інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити доводи апеляційної скарги захисника, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви прийнятого рішення, в тому числі в частині запобіжного заходу, а в резолютивній частині - рішення щодо запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає продовженню, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, продовжує існувати ризик, що був підставою для продовження строку запобіжного заходу можливість переховуватись від суду (а.п.60-62 т.2), оскільки розгляд провадження триває.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_10 тривалий час, а саме з 02.06.2023 року, перебуває під вартою, а також враховуючи обставини кримінального правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_10 , та те, що відомості щодо його майна відсутні, ризик, передбачений ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2025 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 122 120 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року задовольнити.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року щодо ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше як на 60 днів.

Визначити ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 122 120 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 05 квітня 2025 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками; - не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_10 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4