УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року

м. Київ

справа № 743/531/24

провадження № 51-460 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

установив:

Вказаним вироком суд першої інстанції затвердив угоду, укладену 04 червня 2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та засудженим ОСОБА_6 про примирення та призначив останньому узгоджене сторонами покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнив засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням та поклав на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також, на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України, керуючись п. 5 ч. 9 ст. 100 цього Кодексу, суд вирішив питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, у резолютивній частині вироку зазначив про порядок оскарження судового рішення, у тому числі, для потерпілого і його представника.

Представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , не погодившись із цим вироком оскаржив його в апеляційному порядку.

Апеляційний суд переглянув за скаргою представника потерпілого вказаний вирок і залишив його без змін.

У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що умови угоди, на його думку, порушують права та інтереси потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вважає, що суд першої інстанції, під час затвердження угоди про примирення, не виконав вимоги ч. 5, 7, ст. 474 КПК України та не погоджується із висновками апеляційного суду про те, що були відсутні підстави для зміни вироку.

Перевіривши касаційну скаргу представника, в межах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК України, тобто у частині що стосується інтересів потерпілого та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів Касаційного кримінального суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

До суду касаційної інстанції втретє звертається представник потерпілого із вимогою про перегляд вироку суду на підставі угоди та ухвали апеляційного суду за наслідками перегляду цього вироку та порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги представник потерпілого не погоджується із мотивами, викладеними в ухвалі апеляційного суду на підставі яких його апеляційну скаргу було визнано необґрунтованою.

Тобто вимоги представника потерпілого не узгоджуються із обґрунтуванням касаційної скарги до суду касаційної інстанції, оскільки в суді апеляційної інстанції він просив суд змінити вирок у частині вирішення питання щодо певних речових доказів, власники яких не встановлені, з огляду на можливе нероз`яснення потерпілому ОСОБА_4 наслідків укладення угоди в цій частині, водночас у суді касаційної інстанції порушує питання про скасування вироку, проте не обґрунтовує, які умови угоди порушують права та інтереси потерпілого.

Тому колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що касаційна скарга захисника стосуються перегляду рішення суду апеляційного з підстав невиконання судом вимог ст. 419 КПК України.

Як убачається із змісту ухвали апеляційного суду, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення долі певних речових доказів (інші речі, власників яких не встановлено), які суд ухвалив передати у власність держави, представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого зазначав, що, на його думку, суд не роз`яснив потерпілому наслідків укладення угоди в частині вирішення питання щодо речових доказів та за результатами розгляду апеляційної скарги просив змінити вирок на підставі угоди щодо засудженого ОСОБА_6 й повернути власникам це майно.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги представника потерпілого суд дійшов висновку про їх безпідставність та навів в ухвалі мотиви їх спростування.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про примирення перевірив відповідність її змісту положенням статті 471 КПК України та виконав усі вимоги, передбачені частинами 5 і 7 статті 474 КПК України, зокрема щодо з`ясування у потерпілого, чи повністю він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

Зокрема, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд першої інстанції під час судового засідання оголосив усі документи, надані прокурором, у тому числі постанову про визнання речових доказів, серед яких були зазначено й ті, власники яких не встановлені. Водночас від потерпілого не надходило жодних заперечень чи зауважень щодо речових доказів, а суд роз`яснив, що буде ухвалено рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 5 ст. 474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, твердження представника потерпілого про незаконність судових рішень є необґрунтованим.

Апеляційний суд належним чином перевірив виконання судом першої інстанції вимог частин 5 і 7 ст. 474 КПК України, не знайшов порушень на які вказував представник потерпілого у своїй апеляційній скарзі та, мотивувавши своє рішення, обґрунтованою відмовив у задоволенні вимог скаржника.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України, підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у скарзі доводів представника потерпілого, колегія суддів Касаційного кримінального суду не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3