Справа № 167/771/21
Номер провадження 1-кп/167/11/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 14.09.2020 року, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рожище Волинської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, працює в ПП «Рожищенський м`ясокомбінат «Вепр» на посаді водія автотранспортних засобів, проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого вироками: Луцького міськрайонного суду від 23 лютого1994 року за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 206, ст. 208 Кримінального кодексу України (1961 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років; Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2006 року за ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна; Рожищенського районного суду Волинської області від 27 липня 2007 року за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК України) до остаточного покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 13.09.2020 близько 05 год 20 хв, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, подолавши перешкоди, незаконно проник до вантажного відділення автомобіля марки «Volkswagen T4», днз НОМЕР_1 , який був припаркований на території домогосподарства, розташованого на АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки таємно викрав сонцезахисні окуляри «Reis» вартістю 163,33 грн, зарядний пристрій для мобільного телефона марки «Nokia 3310» вартістю 33,33 грн, грошові кошти в сумі 1000 грн, та в цей час був виявлений свідком ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_4 намагався таємно викрасти і інше майно потерпілого ОСОБА_9 , яке знаходилося в автомобілі, заховавши його неподалік місця вчинення злочину піну для гоління марки «Сіеn» об`ємом 300 мл в кількості 5 (п`ять) штук вартістю 245,00 грн, лак для волосся марки «Cien» об`ємом 400 мл, кожна вартістю 466,65 грн, музичні колонки марки «Panasonic» потужністю 8 Вт вартістю 243,33 грн, тостери марки «Tefal» в кількості 2 штуки вартістю 466,66 грн, чоловічі кросівки марки «Adidas» 43 розміру вартістю216,67 грн, на загальну суму 1 019,99 грн, однак не зміг завершити свої дії, спрямовані на заволодіння даним майном з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий свідком ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, були викриті іншою особою ОСОБА_10 , на вимогу останнього припинити незаконні дії не відреагував та, утримуючи при собі викрадене (окуляри «Reis», зарядний пристрій для мобільного телефона марки «Nokia 3310», грошові кошти в сумі 1000 грн), через створу воріт, які відчинив рукою, покинув територію домогосподарства, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1 196, 66 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж), у поєднанні з проникненням у сховище, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений старшим слідчим слідчого відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_11 та затверджений прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_5 30.09.2021 року.

Прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж), поєднаний з проникненням у сховище, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, висновках експерта, показаннях потерпілого та свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінального правопорушення (злочину), в якому обвинувачується ОСОБА_4 і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності.

Правова позиція сторони захисту. Надані обвинуваченим показання щодо пред`явленого йому обвинувачення.

Захисники в судовому засіданні зазначили, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду. Вважають показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 суперечливими і такими, що не узгоджуються у сукупності між собою і з показаннями інших свідків та письмовими доказами. Вважають, що підлягають визнанню очевидно недопустимими: протокол огляду місця події від 13.09.2020 року, висновок експерта № 826 від 25.11.2020 року, протокол проведення слідчого експерименту від 26.11.2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 26.11.2020 року. Просять суд, визнати ОСОБА_4 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки його вину не доведено стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, не визнав повністю і надав суду показання, згідно яких в ніч з 12 на 13 вересня 2020 року приблизно о 01 год він прийшов до знайомого ОСОБА_12 додому, де вони вживали спиртне. Через деякий час він вирішив піти додому і по дорозі зайшов з ОСОБА_12 до знайомої на ім`я ОСОБА_13 , де також всі разом вживали спиртне. Приблизноо 05 год ранку вирішили розійтися і він пішов додому. Через декільки днів його викликали в поліцію, де відбирали пояснення. Кримінальне провадження проти себе вважає сфабрикованим, оскільки він не причетний до викрадення речей ОСОБА_9 , який вимагав від нього значної суми грошей за закриття кримінального провадження.

Правова позиція потерпілого. Надані потерпілим показання.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні надав показання, згідно яких він в 2020 році займався продажем товарів на ярмарках і в цьому йому допомагав ОСОБА_10 . На початку вересня 2020 року він мав їхати на ярмарок. Прокинувшись приблизно о 5 год ранку він пішов у ванну кімнату і через кілька хвилин у двері постукав ОСОБА_10 та повідомив, що його, тобто ОСОБА_9 , грабують. Вийшовши за межі подвір`я разом з ОСОБА_14 на дорогу, він побачив людину з пакетом в руці, яка віддалялася від них. Проходячи повз увімкнений ліхтар вуличного освітлення на відстані приблизно20-30 метрів ця людина обернулася і потерпілий побачив, що це ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_9 ствердно вказав, що бачив саме обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки знав його раніше як мешканця м. Рожища.

Зі слів ОСОБА_10 потерпілому стало відомо, що ОСОБА_4 викрадав з автомобіля його речі і складав в пакет. Грошові кошти в загальній сумі 1000 грн різними купюрами та документи страховка на автомобіль знаходилися на панелі автомобіля і в коробці для запобіжників, окуляри і зарядний пристрій в «бардачку», а решта речей були складені в багажному відділенні.

Також на дорозі ним була виявлена сумка, в якій були складені речі з автомобіля та очевидно підготовані для їх викрадення.

Після цих подій він та ОСОБА_10 поїхали на ярмарок, а повернувшись додому приблизно о 13 год, викликав поліцію.

Заподіяну матеріальну шкоду обвинувачений йому не відшкодував. Щодо призначення покарання обвинуваченому, то покладається на розсуд суду.

Потерпілий участі в судових дебатах не приймав.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Відповідно до ст.ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК України), кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України не визнав, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме: показаннями потерпілого і свідка ОСОБА_10 , письмовими документами, що були надані стороною обвинувачення.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , якого суд привів до присяги та попередив про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, ствердно вказав, що бачив саме обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки знав його раніше як мешканця м. Рожища, за вказаних в обвинувальному акті обставин після того, як свідок ОСОБА_10 повідомив про те, що його грабують. Інших осіб він не бачив. Підтвердив факт та перелік викраденого майна, що зазначений в обвинувальному акті, а також страхових документів. Також недалеко від свого будинковолодіння знайшов пакет з викраденими з автомобіля речами. За минанням значного проміжку часу, інших обставин та повний перелік викраденого майне не може пригадати. Належний йому на праві власності автомобіль, в якому зберігалися належні йому на праві власності матеріальні цінності, був зачинений і був припаркований на території належного йому на праві власності домоволодіння, яке огороджене парканом. Двері автомобіля, в тому числі вантажного відділення, були зачинені.

Свідок ОСОБА_10 , який був приведений судом до присяги та попереджений за дачу завідомо неправдивих показань, допитаний судом за клопотанням сторони обвинувачення, дав показання, згідно яких, він разом із ОСОБА_9 у вересні місяці 2020 року (точної дати не пам`ятає) вранці планували їхати на ярмарок, тому приблизно о 05 год, коли він прийшов до потерпілого, то побачив, що на подвір`ї хтось світить ліхтариком, а коли підійшов до хвіртки, то ця особа вже була біля водійського сидіння автомобіля. Після цього

він відразу підійшов до передніх дверей пасажирського сидіння автомобіля, відкрив їх і побачив ОСОБА_4 , який зі сторони водійського сидіння автомобіля складав речі в пакет. Свідок запитав в обвинуваченого: «Що ти тут робиш?», на що останній, побачивши ОСОБА_10 , нічого не відповів і відразу почав втікати разом з пакетом. Далі ОСОБА_10 постукав у будинок ОСОБА_9 та повідомив йому, що викрадено речі з автомобіля, і вони разом вибігли на дорогу, якою від них віддалявся обвинувачений. Коли обвинувачений проходив повз увімкнений ліхтар вуличного освітлення, то обертався. Свідок ствердно вказував, що особа, яка викрадала речі з автомобіля, це ОСОБА_4 , оскільки він його, хоча і не особисто, але знає як ОСОБА_4 , і неодноразово бачив у м. Рожищі. Також в судовому засіданні підтвердив, що саме цю особу, тобто ОСОБА_4 , бачив при вказаних вище обставинах. Також недалеко від будинковолодіння ОСОБА_9 вони знайшли пакет з викраденими речами потерпілого. Після цих подій свідок разом із потерпілим поїхали на ярмарок, а коли повернулися, то викликали поліцейських.

Допитані в судовому засіданні 08.01.2025 року свідок ОСОБА_15 (за клопотанням сторони обвинувачення) і свідок ОСОБА_12 , який був приведений судом до присяги та попереджений за дачу завідомо неправдивих показань, показали суду, що вони знайомі з обвинуваченим і останній інколи приходить в гості до свідка ОСОБА_12 , який надав показання, згідно яких, в теплу пору року, ймовірніше влітку (рік не пам`ятає), приблизно о 12 год ночі до нього прийшов ОСОБА_4 і вони тривалий час розпивали спиртне та говорили. Потім вирішили розійтися і свідок ОСОБА_12 вирішив трохи провести ОСОБА_4 додому, але по дорозі зайшли до свідка ОСОБА_15 , де також на вулиці на лавці розпивали спиртне і близько 4-5 год ранку розійшлися по своїх домівках. Свідок ОСОБА_12 думає, що ОСОБА_4 пішов до себе додому, адже ОСОБА_4 пішов в ту сторону, але він точно не знає, чи той пішов саме до себе додому. Обвинувачений був одягнутий в шорти, футболку і білі кросівки. При цьому свідок ОСОБА_12 не пам`ятає у чому був одягнений сам. Більше по суті справи не надав показань.

Свідок ОСОБА_15 , яка була приведена судом до присяги та попереджена за дачу завідомо неправдивих показань, в судовому засіданні надала показання, згідно яких вона про будь-які обставини кримінального провадження не знає. Водночас підтвердила, що в теплу пору року (рік не пам`ятає) до неї пізно вночі прийшли знайомі їй ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , вони разом розпивали спиртні напої, а потім розійшлися. Хто і куда пішов, то вона не знає, а вона пішла до себе додому.Більше по суті справи не надала показань.

Свідок ОСОБА_16 , яка була приведена судом до присяги та попереджена за дачу завідомо неправдивих показань, допитана 08.01.2025 року судом за клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні надала показання, згідно яких влітку, рік не пам`ятає, її син ОСОБА_4 ввечері десь пішов і вона майже цілу ніч його чекала і сильно за нього хвилювалася. Пізно вночі вона почула який шум і, коли зайшла в кімнату сина, то побачила, що її син ОСОБА_4 спить, одягнений у верхній одяг: футболку, шорти, на ліжку. Від нього йшов запах спиртного. Більше по суті справи не надала показань.

Також судом були досліджені письмові документи, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Із протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13 вересня 2020 року слідує, що потерпілий ОСОБА_9 повідомив про викрадення з автомобіля марки «Фольксваген» окулярів, трьох зарядних пристроїв та грошових коштів в сумі 1000 гривень. Потерпілий також вказував, що у вчиненні кримінального правопорушення підозрює ОСОБА_4 (т 1, ас 178).

У протоколі огляду місця події від 13 вересня 2020 року із фототаблицями зафіксовано, що на подвір`ї домогосподарства на АДРЕСА_2 поруч із гаражем розташований автомобіль марки «Фольксваген» (д.н.з. НОМЕР_1 ) жовтого кольору, пасажирські дверцята та багажне відділення відчинені. Всередині автомобіля наявні мішки, сумки з речами, дитячий велосипед. При дорозі поблизу паркану виявлено паперовий ящик в якому знаходяться дві колонки, 2 миски, 2 лаки для волосся, дві тостерниці, електричний обігрівач, кросівки чоловічі, лоток для зберігання продуктів (т 1, ас 180-186).

Відповідно до висновку експерта від 25 листопада 2020 року № 826 станом

на 13 вересня 2020 року ринкова вартість складає: нових сонцезахисних окулярів марки «Reis» - 163,33 грн; бувшого в користуванні зарядного пристрою для мобільного телефона «Nokia 3310» - 33,33 грн; піни для гоління марки «Cien» об`ємом 300 мл в кількості 5 шт - 245,00 грн; лаку для волосся марки «Cien» об`ємом 400 мл в кількості 5 шт 466,65 грн; парфумованої води «La pantera» об`ємом 75 лм - не визначалась; бувших у користуванні музичних колонок марки «Panasonic» - 243,33 грн; бувших у користуванні тостерів марки «Tefal» в кількості 2 шт. 446,66 грн; бувшого у користуванні обігрівача вентиляторного типу марки «First» - не визначалась; бувших у користуванні чоловічих кросівок марки «Adidas» 43 розміру - 216,67 гривень (т 1, ас 191-199).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2021 року (так зазначено в протоколі) та фототаблиці до нього, потерпілий ОСОБА_9 розказував та показував своє та ОСОБА_10 розташування поблизу воріт господарства на АДРЕСА_2 , а також місцезнаходження особи, що вчинила кримінальне правопорушення, яка пересувалася від них по дорозі в напрямку вул. Мостової. На відстані приблизно15 метрів від воріт ця особа повернула голову і було видно риси обличчя, оскільки ділянка вулиці освітлюється (т 1, ас 207-212).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2020 року та фототаблиць до нього вбачається, що свідок ОСОБА_10 показував, як з відчинених водійських дверей автомобіля марки «Фольксваген» особа викрадала майно, а ОСОБА_10 , підійшовши до автомобіля з іншої сторони та відчинивши пасажирські двері, побачив її. За даних умов видно характерні риси обличчя особи, яка викрадала майно, оскільки вона перебувала з увімкненим ліхтариком (т 1, ас 213-218).

Також судом були досліджені письмові документи, надані стороною захисту на спростування вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та характеризуючі його особу обставини (том 3): повідомлення про початок досудового розслідування від 14.09.2020 року (ас 168), супровідна від 24.09.2020 року (ас 169), постанова про призначення дактилоскопічної експертизи від 24.09.2020 року (ас 170-171), супровідна від 11.11.2020 року (ас 172);

висновок експерта № 463 від 12.11.2020 року з додатками (ас 173- 185), згідно якого вісім слідів пальців рук, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 13.09.2020 року під час проведення огляду автомобіля марки «Фольксваген Т4», днз НОМЕР_1 , за адресою: м. Рожище, вул. Лесі Українки, 24, не придатні для ідентифікації за ними особи (осіб).

Встановити чи залишені вісім слідів пальців рук, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 13.09.2020 року під час проведення огляду автомобіля марки «Фольксваген Т4», днз НОМЕР_1 , за адресою: м. Рожище, вул. Лесі Українки, 24, пальцями рук особи, дактилоскопічна карта особи якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи іншою особою (особами), не можливо у зв`язку з непридатністю їх для ідентифікації особи (осіб) (ас 173-186); довідка про склад сім`ї (ас 187), повідомлення Рожищенської міської ради Волинської області від 14.03.2024 року (ас 189), повідомлення КП «ДБ Рожищенської міської ради» м. Рожище від 14.03.2024 року (ас 190), витяг з ЄДРЮО (ас 192), повідомлення Волинського обласного центру з гідрометеорології від 23.02.2024 року (ас 194), повідомлення Рожищенської міської ради від 15.02.2024 року (ас 197-198), повідомлення Волинської обласної прокуратури від 28.02.2024 року (ас 200), повідомлення сімейного лікаря (ас 202), повідомлення ГУ ДПС у Волинській області від 14.02.2024 року (ас 204-205), повідомлення МОЗ України від 16.02.2024 року (ас 207), медична документація ОСОБА_4 (ас 209-222), довідка ПП «Рожищенський м`ясокомбінат «ВЕПР» від 29.01.2025 року (т 4, ас 208), характеристика на ОСОБА_4 за місцем роботи від 29.01.2025 року (т 4, ас 209).

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали (том 1): витяг з ЄРДР від 14.09.2020 року (ас 173), постанова про призначення дізнавача у кримінальному провадженні від 14.09.2020 року (ас 176), постанова про призначення групи прокурорів від 14.09.2020 року (ас 177), постанова про призначення товарознавчої експертизи від 20.11.2020 року (ас 189), постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.11.2020 року (ас 201), постанова про доручення здійснення досудового розслідування органу досудового слідства від 25.11.2020 року (ас 202-203), постанова про визначення групи прокурорів від 25.11.2020 року (ас 204), постанова про призначення слідчого у кримінальному провадженні від 25.11.2020 року (ас 205), заява ОСОБА_9 від 26.11.2020 року (ас 206), постанова про закриття кримінального провадження від 29.12.2020 року (ас 218), постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 06.01.2021 року (ас 220-221), постанова про визначення підслідності у кримінальному провадження від 12.01.2021 року (ас 222), постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 13.01.2021 року (ас 223), постанова про призначення групи слідчих від 19.01.2021 року (ас 224), постанова про призначення групи прокурорів від 16.03.2021 року (ас 225), постанова про призначення групи слідчих від 17.09.2021 року (ас 226), клопотання про продовження строків досудового розслідування від 17.09.2021 року (ас 227-229), ухвала слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.09.2021 року у справі № 158/2567/21 (ас 230), постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 28.09.2021 року (ас 231), протокол роз`яснення права на захист від 28.09.2021 року (ас 232), повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 28.09.2021 року (ас 233-235), протокол про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.09.2021 року (ас 248-249); документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 (ас 236-249).

Оцінка судом окремих доказів. Спростування доводів сторони захисту.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази сторони обвинувачення, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Так, вищенаведеними доказами сторони обвинувачення, які є належні, допустимі та достовірні, в сукупності - достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом доведено те, що 13.09.2020 близько 05 год 20 хв, діючи умисно, з корисливих мотивів, за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_4 відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж), у поєднанні з проникненням у сховище, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

Також суд, оцінюючи у сукупності докази сторони обвинувачення у справі, переконується в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності під час розгляду кримінального провадження дає суду неправдиві показання про те, що він13 вересня 2020 року приблизно о 05 год 20 хв перебував удома. Твердження про те, що він не викрадав вказаного майна ОСОБА_9 направлене на власний захист, не знаходить підтвердження жодними доказами, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, і спростовується матеріалами кримінального провадження. Крім того, у даному випадку для суду переконливими є, зокрема, як показання потерпілого ОСОБА_9 , який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та прийняв присягу, так і свідка ОСОБА_10 , який також був попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та прийняв присягу, і який є очевидцем подій. Вказаний свідок не має підстав для обмови ОСОБА_4 у вчиненні злочину, не є заінтересованим у результатах вирішення кримінального провадження і давав показання під загрозою кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання. Показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_9 та іншими доказами у кримінальному провадженні. Несуттєві розбіжності у показаннях потерпілого та свідка щодо тривалості часу, коли ОСОБА_9 вийшов з свого будинковолодіння, не впливає встановлені обставини справи та не спростовують докази сторони обвинувачення щодо вини ОСОБА_4 .

В суду немає обґрунтованих підстав вважати, що будь-хто з допитаних: потерпілий чи свідок ОСОБА_10 оговорює обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин.

Показання потерпілого ОСОБА_9 суд визнає чіткими та послідовними, доводи сторони захисту про зворотнє, на увагу суду не заслуговують і суперечать правовим приписам ч. 4 ст. 95 КПК України, вказані показання потерпілого підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають.

Слід також зазначити, що потерпілий допитаний судом в порядку ст. 353 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань; а обвинувачений, який дав відмінні, від потерпілого показання, обрав необхідну для захисту позицію та жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні не несе і нести не може, а відтак лише за наявності відмінних від показань потерпілого показань обвинуваченого недостатньо для того, щоб вважати, що потерпілий ввів суд в оману та дав неправдиві свідчення.

Відтак, доводи сторони захисту про суперечливість показань потерпілого впродовж досудового розслідування (в частині предметів викрадених речей) та судового розгляду кримінального провадження до уваги судом не беруться зважаючи на принцип кримінального судочинства безпосередність дослідження доказів судом.

Показання, надані свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , прямо не стосуються обставин кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, оскільки стосуються лише тієї обставини, що влітку пізно ввечері і вночі невідомо якого року ОСОБА_4 вживав разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_12 спиртні напої і пізно вночі прийшов додому спати.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у сховище. Така кваліфікуюча ознака грабежу, що встановлена ч. 3 ст. 186 КК України, як завдання значної шкоди потерпілому, ОСОБА_4 не вміняється. За таких обставин, висновок експерта від 25 листопада 2020 року № 826 щодо ринкової вартості викраденого у потерпілого майна, ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 і не спростовує його вину, у тому числі у зв`язку з тим, що експерт провів експертизу речей без їх безпосереднього огляду і за наявної в мережі «Інтернет» інформації.

Ураховуючи положення п. 4 ч. 5 ст. 214, ч. 6 ст. 214 КПК, суд констатує, що КПК України не визначає вимог, яким повинно відповідати звернення потерпілого про злочин, зокрема щодо точного переліку викраденого майна, та письмове повідомлення прокурора про початок досудового розслідування. Законодавець не зобов`язує особу, яка звертається з відповідним повідомленням до прокурора, повністю дублювати фабулу обставин вчиненого злочину у ЄРДР.

У повідомленні про початок досудового розслідування, який міститься в матеріалах кримінального провадження, стисло окреслено обставини вчиненого кримінального правопорушення із зазначенням ключових елементів його складу та визначено попередню правову кваліфікацію ч. 1 ст. 185 КК.

Суд звертає увагу на те, що ані вимогами КПК, ані нормами Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального прокурора України 30 червня 2020 року № 298, не встановлено заборони та/або обмежень для органу досудового розслідування щодо зміни чи доповнення інформації в ЄРДР про кримінальне правопорушення в ході здійснення досудового розслідування. Навпаки, орган досудового розслідування повинен у разі отримання більшого кола інформації, зокрема такої, яка впливає на кримінально правову оцінку вчиненого, відобразити її у ЄРДР. І таке відображення шляхом уточнення, конкретизації, зміни даних про

кримінальне правопорушення, яке є предметом розслідування у відповідному

кримінальному провадженні, не суперечить положенням КПК.

За таких обставин, твердження сторони захисту, що у Витязі з ЄРДР від 14.09.2020 року (т 1, ас 173) зазначено не той перелік викраденого майна, який зазначений в підозрі обвинуваченому та обвинувальному акті стосовно нього, ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 і не спростовує його вину, а також не ставить під сумнів показання потерпілого.

Звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину стосовно нього не відразу після виявлення факту викрадення майна і виявлення особи, яке це вчинила, також ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 і не спростовує його вину, а також не ставить під сумнів показання потерпілого, який не позбавлений права звернутися із заявою про вчинення злочину стосовно нього у будь-який зручний для нього час або взагалі не звертатися із такою заявою про вчинення злочину стосовно нього.

Та обставина, що ОСОБА_9 станом на 13.09.2020 року не був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності не виключає наявності у нього грошових коштів та майна і речей, у тому числі тих, що були предметом злочину, і не ставить під сумнів його показання.

Та обставина, що в протоколі проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2021 року, зазначений 2021 рік, не визначає його як неналежний та/або недопустимий доказ і, з урахуванням заяви ОСОБА_9 від 26.11.2020 року, згідно якої він надає добровільну згоду на проведення слідчого експерименту та території йолго господарства за адресою: м. Рожище, вул. Л. Українки, 24, саме 26.11.2020 року (т 1, ас 206), суд доходить висновку, що в даному протоколі уповноваженою особою була допущена технічна помилка в частині зазначення року проведення даної слідчої дії: замість вірного «2020 року» помилково зазначено «2021 року».

Крім того, матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що даний протокол слідчого експерименту з додатками за участі потерпілого відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а сама слідча дія проведена за правилами та в порядку, передбаченими статті 240 КПК України, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю понятих та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від потерпілого у ході слідчого експерименту.

Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до статті 86 КПК України є допустимим. У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені статтею 87 КПК України, для визнання вказаного протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.

Крім того, обставини вчинення кримінального правопорушення підлягають доказуванню не тільки слідчим експериментом, а сукупністю інших належних та допустимих доказів, які досліджені судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Неможливість ідентифікувати вісім слідів пальців рук, що були виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 13.09.2020 року під час проведення огляду автомобіля марки «Фольксваген Т4», днз НОМЕР_1 , за адресою: м. Рожище, вул. Лесі Українки, 24, згідно висновку експерта № 463 від 12.11.2020 року з додатками (т 3, ас 173- 185), лише констатує дану обставину і ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 і не спростовує його вину.

Крім того, згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурором були надані суду документи, що характеризують обвинуваченого, у тому числі і вимога УІАП ГУНП у Волинській області з інформацією щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності..

Вказаний документ був вивчений, оцінений та долучений до матеріалів провадження як такий, що характеризує особу обвинуваченого, та не подавався прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а тому доводи сторони захисту щодо визнання вказаного витягу неналежним та недопустимим доказом є безпідставними з тих підстав, що документи, надані суду лише як такі, що характеризують особу обвинуваченого, не є доказами у кримінальному провадженні.

Висновки суду.

За змістом ст. 8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та доходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України в судовому засіданні доведена повністю, поза розумним сумнівом. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.

Надані стороною захисту документи та показання свідків сторони захисту ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 і не спростовує його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ч. 2 ст. 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення за характером посягає на власність, за ступенем суспільної небезпечності є тяжким злочином з умисною формою вини, а також враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого з урахуванням документів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 67 КК України, суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Судовий розгляд здійснюється з межах пред`явленого особі обвинувачення.

В обвинувальному акті така обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , як рецидив злочину, не зазначена, що дає підставу суду не визнавати таку обставину обтяжуючу, як про це просив прокурор в судових дебатах, з урахуванням характеру та обставин вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 працевлаштований з 21.01.2025 року, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, за місцем роботи (за 8 (вісім) календарних днів) характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, має непогашені судимості. Отже, це дає підстави стверджувати, що обвинувачений не став на шлях виправлення. Наведені обставини щодо судимостей обвинуваченого свідчать про підвищений ступінь його суспільної небезпеки.

У досудовій доповіді Луцького районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 3 березня 2022 року орган пробації зазначає про існування високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим і вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

За вищеназваних обставин, для досягнення визначеної у ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання, при відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин, суд доходить висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 3 ст. 186 КК України ближче до мінімальної межі покарання.

Ураховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 при розгляді справи в суді першої інстанції, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу і взяття його під варту в залі суду відразу після оголошення вироку, а тому у задоволенні клопотання прокурора про взяття ОСОБА_4 під варту слід відмовити.

Згідно із нормою ч. 2 ст. 124 КПК України підтверджені документально витрати в сумі 1 634,50 грн на залучення експерта у даному кримінальному провадженні слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 368, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання починається з моменту його затримання з метою направлення для відбування покарання.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1 634 (однієї тисячі шестисот тридцяти чотирьох) гривень

50 (п`ятдесяти) копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1