Справа № 699/1398/24
Номер провадження № 1-кп/699/38/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.25 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з повною технічною фіксацією матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні від 27.08.2024 № 0000148

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Лисянка Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньо спеціальною освітою, військовослужбовця, одруженого, раніше судимого:

- вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 06.01.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; вирок набрав законної сили 05.02.2015;

- вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 28.07.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України остаточно визначене покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі; вирок набрав законної сили 27.08.2015; звільнений умовно-достроково 20.12.2017, невідбутий строк 08 місяців, 17 днів;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2019 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; вирок набрав законної сили 14.01.2020; звільнений 08.12.2023; в силу ст. 89 КК України, судимості не погашені,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини (інформація не підлягає розголошенню), проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини (інформація не підлягає розголошенню), у військовому званні «солдат», 22.08.2024 близько 10 год. 30 хв., перебуваючи біля двору будинку за адресою: АДРЕСА_3 , 1/2 частки якого належить потерпілому ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 , під час словесної сварки з останнім, що виникла на ґрунті неприязних стосунків та непорозуміння з останнім з приводу правомірності перебування ОСОБА_5 у дворі зазначеного домоволодіння, перебуваючи навпроти потерпілого ОСОБА_8 , кулаком лівої руки наніс два удари в обличчя потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин лівої надбрівної дуги, після чого був зупинений свідком ОСОБА_9 . Відповідно до висновку експерта Корсунь- Шевченківського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 28.08.2024 № 05-11-01/141 вказані завдані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, а тілесні ушкодження у вигляді синця навколоочної ділянки та садна носу відносяться до легких тілесних ушкоджень,.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Обсяг доказів

Суд установив, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання стосовно доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обвинуваченому роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки розгляду кримінального провадження у такому порядку, а саме позбавлення права оспорювати встановлені фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, урахувавши, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

2.2. Показання обвинуваченого ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в серпні 2024 року здійснював прибирання та обкошування прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_3 . Співвласниками цього домоволодіння є потерпілий та його колишня дружина ОСОБА_9 , яка на той час перебувала у фактичних шлюбних стосунках з обвинуваченим, а наразі є його дружиною. Потерпілий ОСОБА_6 ображав його словесно та заборонив здійснювати косіння трави, між ними виникла словесна сварка. Після цього потерпілий почав викидати належні обвинуваченому інструменти за межі домоволодіння. Обвинувачений не став це терпіти та вдарив два рази кулаком в обличчя потерпілого. У цей час приїхала співвласниця домоволодіння ОСОБА_9 , яка стала між обвинуваченим та потерпілим. Після цього потерпілий викликав поліцію та ШМД.

2.3. Показання потерпілого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Повідомив, що в серпні 2024 року прибув на територію домоволодінн по АДРЕСА_3 . У цьому домоволодінні ніхто не проживає, воно належить йому та його колишній дружині ОСОБА_9 . На прибудинковій території обвинувачений ОСОБА_5 косив траву. Оскільки такі дії обвинуваченого з ним як зі співвласником домоволодіння ніхто не узгоджував, потерпілий заборонив обвинуваченому перебувати на території та виніс робочі інструменти останнього за територію домоволодіння. У цей час обвинувачений двічі вдарив потерпілого кулаком в обличчі. Потерпілий викликав поліцію та ШМД. При визначенні покарання потерпілий покладався на розсуд суду.

2.4. Дослідження письмових доказів сторони обвинувачення.

Стороною обвинувачення надано витяг з ЄРДР та низку документів, які характеризують обвинуваченого.

ОСОБА_5 раніше був судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. Після відбуття покарання звільнений 08.12.2023. Судимість не погашена.

Відповідно до довідки КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» від 29.08.2024 № 148 ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

2.5. Висновки щодо доведеності винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів оцінив з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, допитавши потерпілого та обвинуваченого, суд дійшов висновку, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Крім того, надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Під час судового розгляду встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є достовірними та достатніми, оскільки не суперечать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Отже, суд поза розумним сумнівом встановив, а сторона обвинувачення довела, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставини, які обтяжують покарання не встановлені.

Що стосується щирого каяття слід зазначити таке.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи №199/6365/19. У даному випадку суд не вбачає наявності щирого каяття обвинуваченого.

Отже, суд не встановив наявності такої обставини, як щире каяття обвинуваченого.

Водночас, суд погоджується з наявністю обставини, яка пом`якшує покарання активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У обвинувальному акті зазначено, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування не встановлено. Ураховуючи приписи ст. 337 КПК України, суд позбавлений права самостійно встановлювати такі обставини, оскільки це є виходом за межі висунутого обвинувачення та призведе до погіршення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

4. Мотиви призначення покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорій проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, бере до уваги активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставину, яка пом`якшують покарання, а також враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції інкримінованої статті, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов заявлено не було.

Щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, підстав для його застосування не вбачається.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувати.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану суд обмежується проголошенням резолютивної частини вироку, з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

СуддяОСОБА_1