Справа № 953/9992/24
н/п 1-кс/953/1882/25
"10" березня 2025 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Вільшани Дергачівського району Харківської області, громадянки України, інваліда ІІ групи, з вищою освітою, вдови, пенсіонерки, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,
Орган досудового розслідування встановив, що у невстановлений час, але не пізніше червня 2024 року у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння особам призовного віку, уникнути призову під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до вказаної злочинної діяльності ОСОБА_7 залучив у тому числі ОСОБА_8 , який займався підшуканням осіб призовного віку, які мають умисел на незаконне уникнення призову під час мобілізації, а також на незаконне перетинання державного кордону України; ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які використовуючи свої зв`язки та вплив на працівників закладів охорони здоров`я, розташованих на території м. Харкова та Харківської області, допомагають особам призовного віку у проходженні фіктивного лікування та отриманні підроблених медичних документів.
Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчиняли дії спрямовані на створення реальних перешкод законній діяльності Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, в частині їх обов`язку з підтримання належної мобілізаційної готовності, тобто у сприянні особам призовного віку в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, шляхом організації проходження вказаними особами фіктивного лікування у медичних закладах м. Харкова та Харківської області, з метою подальшого отримання ними статусу інваліда.
Орган досудового розслідування встановив, що не пізніше червня 2024 року, до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_10 з проханням у сприянні йому в отриманні статусу інваліда ІІ групи з метою уникнення призову під час мобілізації, оскільки є особою, що підлягає мобілізації.
Після чого ОСОБА_8 , діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 5000 доларів США та відповідні документи, які в подальшому передав ОСОБА_7 з метою організації проходження ОСОБА_10 фіктивного обстеження та лікування у медичних закладах.
У подальшому ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного плану, розподіливши між всіма учасниками отримані від ОСОБА_10 грошові кошти, надав вказівку ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у сприянні ОСОБА_10 проходження фіктивного обстеження та лікування, отриманні підроблених медичних документів та набуття останнім статусу інваліда ІІ групи.
У період червня-жовтня 2024 року ОСОБА_10 , діючи за вказівками ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , пройшов фіктивне обстеження та лікування у медичних закладах м. Харкова та Харківської області, за результатами яких отримав фіктивну медичну документацію.
16 вересня 2024 року ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_7 , що відсутня можливість реалізувати раніше досягнену домовленість щодо отримання ОСОБА_10 статусу інваліда ІІ групи, однак є можливість отримати статус інваліда ІІІ групи.
Після чого ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_8 та повідомив йому про вищевказані обставини та попросив узгодити з ОСОБА_10 позицію щодо отримання ним статусу інваліда ІІІ групи
ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, зателефонував ОСОБА_10 та погодив з ним позицію щодо отримання статусу інваліда ІІІ групи, на що останній надав свою згоду.
Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , у зазначений вище період часу здійснили дії спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що полягало у сприянні особам призовного віку в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.
13 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року без визначення розміру застави.
Постановою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме - до 13 квітня 2025 року.
Слідчий зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи від 16.07.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж 16.07.2024; 07.11.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо контроль особи від 20.09.2024, 18.11.2024; даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 18.11.2024.
Слідчий зазначає, що строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою спливає 13 березня 2025 року, однак у вказаному кримінальному провадженні необхідно виконати цілу низку процесуальних дій, а саме: отримати висновки призначених судово фоноскопічних експертиз, встановити та допитати свідків, скласти повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри; ознайомити підозрюваних з матеріалами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) дії, необхідність в яких може виникнути під час досудового розслідування, у зв`язку з чим наразі виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії застосованого стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий стверджує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, що може спонукати підозрювану переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, підозрювана також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема перешкоджати органу досудового розслідування встановленню інших осіб, причетних до вчинення даних кримінальних правопорушень, які сприяли ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечувала та просила обрати щодо неї більш м`який запобіжний захід.
Захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення в обґрунтування клопотання, не підтверджені жодними доказами. Зазначив, що підозрювана є інвалідом ІІ групи, пенсіонерка, має на своєму утриманні матір похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_4 не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а тому просив обрати щодо своєї підзахисної більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, який на його переконання, зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
13 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року без визначення розміру застави.
07 березня 2025 року постановою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме - до 13 квітня 2025 року.
Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.
Слідчий суддя враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, слідчий звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , посилається на те, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи від 16.07.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж 16.07.2024; 07.11.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо контроль особи від 20.09.2024, 18.11.2024; даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 18.11.2024.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178, 199 КПК України враховує дані про особу підозрюваної ОСОБА_4 , яка має зареєстроване місце мешкання на території м. Харкова, проте фактично мешкає на території Харківської області, є інвалідом ІІ групи, пенсіонерка, раніше не судима, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тому слідчий суддя вважає, що підозрювана ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
До того ж ризик переховування від суду та слідства зростає в умовах воєнного стану та війни.
Слідчий суддя зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, слідчий суддя враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема встановленню інших осіб причетних до скоєння даних кримінальних правопорушень, повідомляти їх про хід розслідування, враховуючи, що досудове розслідування не завершене та не всі особи, причетні до вчинення цього кримінального правопорушення, встановлені, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваної.
Отже, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню або ж створять загрозу суспільству.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя вивчав можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, з огляду на встановлені обставини, зокрема те, що ОСОБА_4 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчить про надзвичайно високу суспільну небезпечність таких дій, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1 та 4 частини першої статті 177 КПК України.
Висновок слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи вищенаведені відомості, у слідчого судді не виникає сумнівів щодо наявності та доведеності ризиків, якими слідчий та прокурор обґрунтовує необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу як тримання підозрюваної під вартою, оскільки ризики, які існували на час застосування цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин інкримінованих йому злочинів.
З огляду на викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, а саме - суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваній, тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, її вік та репутацію, міцність соціальних зв`язків, ризик продовження протиправної поведінки, слідчий суддя вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а отже запобіжний захід у виді тримання під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваної на цій стадії досудового розслідування є недостатнім, щоб забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.
За вказаних підстав слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 у межах строку досудового розслідування, тобто до 13 квітня 2025 року.
Доводи сторони захисту щодо доцільності зміни запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, з огляду на те, що на утриманні підозрюваної перебуває мати похилого віку, не усуває зазначених вище ризиків, та як наслідок, можливості ухилення від кримінальної відповідальності, тому слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, а також беручи до уваги підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, оскільки останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 114-2 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваної інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197 КПК України,
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" у межах строку досудового розслідування до 13 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали встановити до 13 квітня 2025 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 - у той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складений 11 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1