Пр-ня по справі № 1кп/521/1097/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

31 березня 2025 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0001079 від 22.08.2024 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, який має середню освіту, працює вантажником на заводі, одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. ОСОБА_3 22 серпня 2024 року, у період часу з 01:00 год. до 02:00 год. перебуваючи у підвальному приміщенні будинку № 9 на вул. Палубній в м. Одесі, під час конфлікту з ОСОБА_6 , який розпочався на підставі чуток про некоректну поведінку останнього і його висловлювань по відношенню до матері обвинуваченого, діючи умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та наніс один удар кулаком в обличчя останнього. В результаті удару ОСОБА_6 впав на підлогу. Далі ОСОБА_3 наніс ще один удар кулаком в область голови ОСОБА_6 , чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді закритого переламу кісток носу зі скупченням крові в лівій гайморовій пазусі, який не був небезпечним для життя в момент заподіяння і є легким тілесним ушкодженням.

Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_3 наніс ще два удари правою ногою в область живота та спини ОСОБА_6 , після чого, наніс ще один удар лівою ногою в область живота, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки у виді перелому 11-го ребра справа по лопатковій лінії без зміщення уламків, множинних саден шкіри по заднім поверхням грудної клітки, закритого уламкового переламу нижньої стінки лівої орбіти зі скупченням крові в лівій гайморовій пазусі, крововиливу під кон?юнктивну лівого ока, які складають єдиний морфологічний комплекс та оцінюються разом, не були небезпечними для життя в момент заподіяння, спричиняють тривалий розлад здоров?я строком понад 21 день і відносяться до середньої тяжкості; а також тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: множинних розривів селезінки, які супроводжувалися активною, внутрішньочеревною кровотечею в подальшому по життєвим показникам селезінка була видалена в результаті хірургічного втручання.

Після вчинення правопорушення, ОСОБА_3 з місця скоєння зник, а потерпілого ОСОБА_6 доставлено до лікарні для надання медичної допомоги.

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та показав, що 22 серпня 2024 року він дуже сильно випив і не розрахував власні можливості. Він не пам`ятає хто, однак йому повідомили, що раніше знайомий ОСОБА_6 начеб то негативно висловлюється у відношенні матері ОСОБА_3 . Знаходячись під впливом алкоголю та не оцінивши ситуацію розумно, ОСОБА_3 прийшов до приміщення де знаходився раніше знайомий ОСОБА_6 та почав одразу наносити по ньому удари руками та ногами. Спочатку наніс йому удар рукою, а потім коли потерпілий впав на підлогу, також удари ногами. Після цього, він пішов до батька. На наступний день за ним приїхала поліція і затримала його. В теперішній час розкаюється у вчиненому, обіцяє нові кримінальні правопорушення не вчиняти.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

3.1.Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; зміна сімейного стану обвинуваченого (одружився); народження в нього дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3.2.Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Суд не визнає як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки сторона обвинувачення не зазначила вказану обставину у обвинувальному акті. Суд не може самостійно погіршити становище особи, навіть при умові встановлення такої обставини.

4.Мотиви призначення покарання.

4.1.Переходячи до головного питання призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також викладену вище обставину, що обтяжує покарання та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

4.2. ОСОБА_3 знаходиться у віці 18 років. Народився та виріс с. Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області. Має лише загальну середню освіту (ЗОШ, 11 класів). Жодної спеціальності не отримав. До недавнього часу працював на заводі зварювальником. Отримував заробітну платню в 10 000 гривень. Одружився наприкінці 2024 року. 29 січня 2025 року в нього народилась дитина. Проживає він в теперішній час, разом з дружиною та дитиною в селі Червоний Яр у Кіровоградській області. Теща проживає поряд і допомагає їм з дитиною. З роботи звільнився, оскільки думав влаштуватись на роботу в м. Одесі, де платять більше. В теперішній час влаштувався за місцем проживання, в м. Кропивницькому, на заводі «Ласка» - вантажником. Для себе зрозумів, що йому важко знаходитись в іншому місці без родини.

4.3.Судом також встановлені загальні відомості щодо ОСОБА_3 . Так, він виховувався фактично батьком в м. Одесі. Батько в теперішній час працює двірником у ЖЕК на Черьомушках в м. Одесі. Мати давно не бачив. Батьки його хоча не розлучені, однак спільно не проживають. Братів і сестер у нього не має. Закінчив лише ЗОШ № 77 в м. Одесі. Коли навчався в школі, приблизно 1,5 роки займався тайським боксом. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

4.4.Повертаючись до пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 щодо подій правопорушення, необхідно зазначити, що останній розуміє, що вчинив дії у стані алкогольного сп`яніння, інстинктивно. Тобто при передачі подій, він свідомо розуміє, що спричинив зло іншій людині, однак наче захищаючись зазначає, що був у стані алкогольного сп`яніння і не розумів що вчиняє.

4.5.Вже неодноразово судом у вироках проводилась думка, що воля людини загалом несе (серед іншого) і вину1. Не всі потяги волі розумні. Як природна, воля може бути і нерозумною, частиною суперечить розуму, частиною випадковою. Відчуття, що супроводжують будь-яке діяння і відрізняють його від простої випадковості є: намір і воля. Те, що пов?язує і спрямовує всі тілесні рухи до одного спільного кінця, називається намір. Намір є споглядання розумом одного загального результату, до якого ведуть усі тілесні рухи разом узяті.

4.6.У даному випадку, те що видається обвинуваченому як пом`якшуюча обставина (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), що начебто повинно вибачати його в очах суспільства і громади, насправді є нічим іншим ніж свідомими діями, якими він сам зруйнував існуючи позитивні зв`язки із суспільством. Сп`яніння знищує у людині як самосвідомість, так і правильну оцінку зовнішнього світу, а отже і здатність самовизначення. «Уважайте ж на себе, щоб ваші серця не обтяжувались п`янством, і життєвими клопотами, …»2. Треба розуміти, що ОСОБА_3 сам довів себе до вказаного стану алкогольного сп`яніння. І вина його такою дією не нівелюється, а навпаки обтяжується новою обставиною. Як би у кожному випадку сп`яніння чи то алкогольного чи то наркотичного це пом`якшувало вчинену дію, мабуть вже не існувало б суспільства. Виправдовувати себе у такий спосіб не тільки нерозумно але й не совісно.

4.7.Щодо умисності дій обвинуваченого, суд зазначає також наступне. Злий намір (умисел) у тій чи іншій формі, є необхідна якість для умисних видів злочинів. Однак для деяких злочинів, ця складова має бути в особливій формі. Та форма дій, яка була встановлена у ОСОБА_3 дає ґрунт лише для думки про конкретизований злий намір (умисел) і бажання досягнути певного результату, у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Обвинувачений не маючи розумних підстав для обурення, оскільки штучно сам у своїй уяві вирішив, що існують якісь незрозумілі образи його матері, перейшов межу допустимої і головне законної поведінки у суспільстві. Він напав на потерпілого, маючи фізичні переваги та здійснив насилля над іншої людиною, які призвели до тяжких наслідків.

4.8.Необхідно враховувати також не тільки загальні обставини правопорушення, а і особистості як потерпілого так і обвинуваченого. Так, обвинувачений фізично більш розвинутий ніж потерпілий. Він міцніше, фізично більший і сильніший ніж потерпілий. Зі слів навіть самого обвинуваченого, потерпілий менший і худорлявої статури. Окремо слід врахувати навички у ОСОБА_3 бойових мистецтв (тайський бокс). Як відомо такі знання передбачають більшу відповідальність, ніж розуміння своїх переваг перед іншими. Однак для ОСОБА_3 нажаль навпаки, такі вміння виявились змогою довести перед більш слабкою людиною своїх ілюзорних переваг. Насправді таких переваг не існує і щоб це зрозуміти, потрібно лише обрати гідного суперника, наприклад людину яка професійно займається боксом або боротьбою чи будь-яким іншим видом єдиноборств.

4.9.За розумовими здібностями обвинуваченого ОСОБА_3 можливо оцінити як слабо розвинутого. Читати він не любить. За все життя прочитав не багато книжок (якщо взагалі читав). Навчатись очевидно не дуже бажає, хоча частково розуміє, що це може надати переваги у кращій роботі. Виклад подій правопорушення та взагалі передача інформації, здійснена ОСОБА_3 дуже у вузькому змісті. Тобто словниковий запас у обвинуваченого дуже лімітований і він описуючи події свого життя, був обмежений у передачі такої інформації.

4.10.Таким чином, фактичні обставини встановлені судом свідчать, що ОСОБА_3 діяв усвідомлено, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. Особистість обвинуваченого свідчать про певні інстинктивні дії останнього при умові раптово виникаючих подій і не здатність їх швидкого обдумування за допомогою розуму. «Голова без розуму, як ліхтарня без свічки», - саме таку приказку має народна мудрість.

4.11.Переходячи до питання виду та міри покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що було б справедливим по відношенню до суспільства та особисто потерпілого, щоб покарання для обвинуваченого було б пропорційним вчиненому порушенню суспільних відносин. Разом з тим, не можливо врівноважити такі різнорідні поняття (часткова втрата здоров`я потерпілим і покарання, як захід примусу від держави для обвинуваченого). Для ідеальної рівноваги, теоретично потрібно завдати такої самої шкоди і обвинуваченому, що було б схоже більше на помсту і створення інституту страждань, а ні на покарання, як інститут державної політики.

4.12.Неодноразово суд проводив думку, що злочин породжує моральний борг, який повинен бути сплачений. На думку ОСОБА_7 Кістяківського «покаранням називаються ті заходи, які за вироком суду застосовуються проти злочинця, і які завдають йому страждань і забирають у нього різні види благ та прав, які йому належать. Покарання є прямим наслідком злочину. Це відображення від завданого удару, реакція з боку суспільства, інтереси якого зачеплені злочином»3. І хоча сучасний кримінальний закон прямо зазначає у ч. 3 ст. 50 КК, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, є очевидним, що за своїм змістом покарання приносить людині лише страждання. Натомість обвинувачений повинен розуміти, що вчиняючи злочинну дію, вона має наслідком невідворотне покарання, яке для нього буде певним чином стражданням, а також позбавить його різних видів благ та прав, які йому вільно належать у демократичному суспільстві. Нажаль такими благами розумно скористатись ОСОБА_3 не зміг.

4.13.Первинно суд вважав, що ОСОБА_3 не заслуговує на милосердне ставлення. Натомість молодий вік обвинуваченого, те що він раніше не притягувався до відповідальності, на фоні створення власної сім`ї (одруження, народження дитини), свідчать про такі зміни в умовах життя обвинуваченого, які очевидно позитивно впливають на поведінку останнього та його ставлення до інших членів громади. Окремо суд сприймає заяву від потерпілого, за якою він відмовився від будь-яких претензій до обвинуваченого. Він не бажає ані пред`явлення цивільно-правових вимог до обвинуваченого ані вимог щодо міри покарання, зазначивши, що її вид та розмір необхідно призначити на розсуд суду.

4.14.Очевидно направлення в місця позбавлення волі обвинуваченого не призведе до позитивних змін у мисленні обвинуваченого. Це лише формальна міра покарання, яка визначена у законі. Окрім того, занадто суворе покарання окрім помсти не має необхідних складових.

4.15.Прокурор висловив правову позицію, відповідно до якої він також вважає, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 занадто суворого покарання у вигляді реального позбавленні волі. Просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК з іспитовим строком.

4.16.Таким чином, суд вважає, що з точки зору Кримінального закону, обставини встановлені судом такі як вчинення кримінального правопорушення вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зміна сімейного стану та народження дитини, надають право на застосування основного покарання обвинуваченому в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі. Одночасно суд вважає за можливе застосувати до останнього положення ст. 75 КК і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК і покласти на обвинуваченого певні обов`язки.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

5.1.Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

5.2.Речові докази

1)змиви речовини бурого кольору, який було вилучено 22.08.2024 року під час огляду місця події у підвальному приміщенні будинку № 9 по вул. Палубній в м. Одесі, відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК необхідно знищіти, як майно яке не має ніякої цінності і не може бути використано;

2)гумові капці чорного кольору з елементами сірого кольору, футболку сірого кольору та шорти чорного кольору, які вилучені в ході затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_3 , відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК, необхідно повернути власнику, обвинуваченому ОСОБА_3 , а у випадку відмови від отримання такого майна знищити, як майно яке не має ніякої цінності і не може бути використано.

5.3.Враховуючи вид та розмір покарання, підстав для застосування будь-якого запобіжного не має.

5.4.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначити йому покарання, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років.

1.2.Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

1.3.Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

1.4.Враховуючи вид покарання, будь-який запобіжний захід до обвинуваченої не застосувати.

1.5.Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2024 року, а саме з: 1) гумові капці чорного кольору з елементами сірого кольору, футболку сірого кольору та шорти чорного кольору, які вилучені в ході затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_3 ;

1.6.Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді у вигляді заборон розпоряджатись та користуватись зазначеним майном.

1.7.Речові докази

1)змиви речовини бурого кольору, який було вилучено 22.08.2024 року під час огляду місця події у підвальному приміщенні будинку № 9 по вул. Палубній в м. Одесі, відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК необхідно знищіти, як майно яке не має ніякої цінності і не може бути використано;

2)гумові капці чорного кольору з елементами сірого кольору, футболку сірого кольору та шорти чорного кольору, які вилучені в ході затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_3 , відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК, необхідно повернути власнику, обвинуваченому ОСОБА_3 , а у випадку відмови від отримання такого майна знищити, як майно яке не має ніякої цінності і не може бути використано.

1.8.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

1.9.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.10.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

1.11.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1] Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року, Справа № 521/11600/24, Пр. № 1кп/521/1609/24.

[2] Євангеліє від Луки, 21:34-36, переклад ОСОБА_8 1962 р.

[3]О.Ф. Кістяківський «Елементарний підручник загального кримінального права» 1891 р., Репринтне видання Київ; Видавець ОСОБА_9 2009 р; С. 696

1 Наприклад Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року, Справа № 521/11600/24, Пр. № 1кп/521/1609/24.

2 Євангеліє від Луки, 21:34-36, переклад ОСОБА_8 1962 р.

3 О.Ф. Кістяківський «Елементарний підручник загального кримінального права» 1891 р., Репринтне видання Київ; Видавець ОСОБА_9 2009 р; С. 696