Справа № 333/2752/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, розлученого, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участі прокурора- ОСОБА_5 ,

прокурора- ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Так, ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, є особою раніше судимою, судимість за вчинення якого не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи що ОСОБА_3 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Також, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Так, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, є особою раніше судимою, судимість за вчинення якого не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи що ОСОБА_4 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував відносно задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 підтримав думку свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував відносно задоволення клопотання прокурора та просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, зазначив, що ризики є не доведеними та необґрунтованими, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2024 відносно ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, тобто до 28 грудня 2024 року включно.

Також, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2024 відносно ОСОБА_4 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, тобто до 28 грудня 2024 року включно.

На даний час строк тримання під вартою обвинувачених закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк до 12 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_3 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного прибутку не має, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, що свідчить про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою ухилення від покарання за раніше вчинений злочин, може без перешкод залишити теперішнє місце проживання та переховуватися від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, керуючись таким принципом кримінального судочинства як безпосередність сприйняття судом доказів, вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи та джерела доходу, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування.

Між тим, на думку суду, прокурором в судовому засіданні не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання зазначеного ризику.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ст.183 КПК України).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011, зокрема в пункті 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

З наведених підстав, суд вважає, що запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, тобто до 15 лютого 2025 року включно.

На думку суду, зазначений запобіжний захід, за умови належного контролю з боку органів поліції, буде достатньою гарантією для виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 142, 181, 194, 323, 336, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 15 лютого 2025 року включно.

Змінити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без використання електронних засобів контролю із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 строком до 15 лютого 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-уникати спілкування зі свідками та потерпілим та обвинуваченим по даному кримінальному провадженню.

Відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області негайно поставити на облік ОСОБА_4 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю до 15 лютого 2025 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 негайно з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув?язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цієї особи під вартою.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання, а учасникам кримінального провадження до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1