КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/1698/25-к Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/1834/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0002464 від 05 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти у сумі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 направив на електронну адресу суду та засобами поштового зв`язку дві аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, які на підставі викладеного підлягають розгляду як одна.

В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна залишити без задоволення.

Уважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційну скарги мотивує тим, що ОСОБА_7 є діючим працівником поліції України, має звання капітан поліції, є заступником командира взводу, йому дозволено носіння табельної вогнепальної зброї.

Вказує, що ОСОБА_7 , як співробітник поліції, на підставі постанови слідчого був залучений на службу для забезпечення особистої безпеки громадянина, зазначеного у постанові, а не як приватний охоронець та водій одного з організаторів кримінального правопорушення.

Посилається на те, що ОСОБА_7 лише зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Зауважує, що саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є фактичним власником квартири АДРЕСА_3 , яка підлягала обшуку.

Зазначає, що під час проведення обшуку, серед іншого, в указаній квартирі було вилучено грошові кошти у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383.

Наголошує, що всі вилучені при обшуку грошові кошти, а саме грошові кошти у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, були та є власністю ОСОБА_9 , який місцем їх зберігання визначив свою квартиру, де він офіційно зареєстрований, проживав більшість свого свідомого життя та проживає і на даний час, про що при проведенні обшуку поясняв запрошений ОСОБА_7 .

Вказує, що жодного зв`язку між вилученими під час обшуку грошовими коштами у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, та ОСОБА_7 , третіми особами, тим більше у контексті незаконного вимагання, немає і бути не може.

Також зазначає, що в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року у справі №757/907/25-к про надання дозволу на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на вилучення саме готівкових коштів не наданий.

Звертає увагу суду на те, що за версією слідства фігуранти кримінального правопорушення отримали грошові кошти на криптовалютний гаманець, тому вилучені під час обшуку грошові кошти у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, що пропонуються до арешту, ніяким чином не можуть бути пов`язані з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002464 від 05 грудня 2024 року, та встановленими під час його досудового розслідування обставинами.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що у відповідності до положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002464 від 05 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у період з травня 2024 року по теперішній час група осіб, діючи за попередньою змовою в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, вчиняють неправомірні дії відносно ОСОБА_10 , що виражаються у вимаганні грошових коштів в особливо великих розмірах, із погрозами фізичної розправи та заподіянням тілесних ушкоджень.

Серед іншого, в межах розслідування встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , який є безпосереднім організатором та співвиконавцем скоєння злочину.

Встановлено, що ОСОБА_11 організував схему вимагання у потерпілого ОСОБА_10 грошових коштів в особливо великих розмірах, під приводом «кришування» його діяльності, пов`язаної із здійсненням інвестування з використанням криптовалюти, створював штучні умови та схиляв останнього, шляхом здійснення на нього фізичного та морального тиску у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень та погроз фізичною розправою, до надання йому коштів. У результаті протиправних дій ОСОБА_11 потерпілим ОСОБА_10 було перераховано на підконтрольний ОСОБА_11 криптовалютний гаманець грошові кошти у розмірі, який в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно показів потерпілого та результатів проведення інших слідчих дій, проведених у рамках кримінального провадження, встановлено, що 20 вересня 2024 року у приміщенні кафе «Траторія №5», що в м. Київ по вул. Професора Підвисоцького, 8, ОСОБА_11 , спільно з іншими співучасниками злочину, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_10 фізичну силу та погрожуючи фізичною розправою, вимагав та отримав від нього грошові кошти у розмірі 400 000 доларів США, які було перераховано на підконтрольний ОСОБА_11 криптовалютний гаманець.

Також досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 являється приватним охоронцем та водієм одного з організаторів кримінального правопорушення, який спільно з іншими учасниками злочинного діяння, вимагав у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в особливо великих розмірах під приводом «кришування» його діяльності, пов`язаної з інвестиційними зарахуваннями цифрової криптовалюти, створюючи штучні умови та схиляння останнього, шляхом здійснення на нього фізичного та морального тиску у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень та погроз фізичною розправою, до надання коштів. У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 було перераховано на криптовалюний гаманець фігурантів кримінального провадження грошові кошти в сумі, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

15 січня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року у справі №757/907/25-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в межах якого вилучено речі та предмети, а також грошові кошти, законність походження яких ОСОБА_7 не підтверджено та які не входили до переліку речей, дозвіл на відшукання яких прямо надано ухвалою слідчого судді, проте відносно яких у сторони обвинувачення існують обґрунтовані підстави вважати, що вилучені грошові кошти були набуті кримінально протиправним шляхом, а також те, що інше майно використовувалось як засоби та знаряддя вчинення злочину і містить відомості, які можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти у сумі 20 000 гривень, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383.

15 січня 2025 року постановою слідчого грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002464 від 05 грудня 2024 року.

16 січня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти у сумі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002464 від 05 грудня 2024 року та яке виявлено і вилучено 15 січня 2025 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року у справі №757/907/25-к за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у сторони обвинувачення існують обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно, а саме грошові кошти, було набуто кримінально протиправним шляхом, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, а також з метою забезпечення зберігання речових доказів, оскільки на даній стадії кримінального провадження для встановлення всіх обставин у справі виправдано втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні грошові кошти зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 є діючим працівником поліції України, має звання капітан поліції, є заступником командира взводу, йому дозволено носіння табельної вогнепальної зброї; ОСОБА_7 , як співробітник поліції, на підставі постанови слідчого був залучений на службу для забезпечення особистої безпеки громадянина, зазначеного у постанові, а не як приватний охоронець та водій одного з організаторів кримінального правопорушення; ОСОБА_7 лише зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є фактичним власником квартири АДРЕСА_3 , яка підлягала обшуку, є передчасними та такими, що не спростовують висновків слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні визначених законом підстав для накладення арешту на вказане майно, клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у статтях 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання апелянта на те, що за версією слідства фігуранти кримінального правопорушення отримали грошові кошти на криптовалютний гаманець, тому вилучені під час обшуку грошові кошти у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, що пропонуються до арешту, ніяким чином не можуть бути пов`язані з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002464 від 05 грудня 2024 року, та встановленими під час його досудового розслідування обставинами, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені грошові кошти можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

При цьому, згідно постанови слідчого грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002464 від 05 грудня 2024 року.

Посилання апелянта на те, що всі вилучені при обшуку грошові кошти, а саме грошові кошти у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, були та є власністю ОСОБА_9 , який місцем їх зберігання визначив свою квартиру, де він офіційно зареєстрований, проживав більшість свого свідомого життя та проживає і на даний час, про що при проведенні обшуку поясняв запрошений ОСОБА_7 ; жодного зв`язку між вилученими під час обшуку грошовими коштами у розмірі 20 000 грн, 4 500 доларів США, 2 150 Євро, які поміщено до сейф пакету PSP 1167383, та ОСОБА_7 , третіми особами, тим більше у контексті незаконного вимагання, немає і бути не може, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

До того ж, як під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею, так і під час апеляційного перегляду, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження приналежності вилучених грошових коштів брату ОСОБА_7 - ОСОБА_9 суду не надано.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність вказаних грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на обшук в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року у справі №757/907/25-к про надання дозволу на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт майна з дотриманням вимог частини п`ятої статті171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги, що в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року у справі №757/907/25-к про надання дозволу на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на вилучення саме готівкових коштів не наданий, є необґрунтованими.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4