печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2025 м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

кримінальне провадження № 0001640 відомості про яке 05 липня 2024 року внесені до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник- адвокат ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

24 червня 2024 року приблизно об 11 годині 55 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом «Mercedes-Benz GL550» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Велика Васильківська в м. Києві, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого по вул. В. Васильківська, 139 в м. Києві, проявив неуважність, через що своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідного переходу зліва направо відносно руху вказаного автомобіля, в результаті чого скоїв на неї наїзд. Такими діями ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б); 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 в яких зазначено: п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми: рани потиличної ділянки голови, синця у тім`яній ділянці, перелому скроневої кістки ліворуч; синця в ділянці лівого ліктьового суглобу.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія транспортного засобу «Mercedes-Benz GL550» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками у вигляді спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

У вказаний спосіб, ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, винним у вчиненні якого визнається.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених в обвинувальному акті допустив порушення правил дорожнього руху в результаті чого скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_6 . Щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав цивільний позов ОСОБА_6 частково та погоджувався на відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 гривень.

За результатами допиту обвинуваченого у судовому засіданні суд переконався, що він правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

За таких обставин, за згодою учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а в частині часткового визнання обвинуваченим цивільного позову провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії, які виразились у порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи вимоги за цивільним позовом, суд безпосередньо дослідив докази на підтвердження позовних вимог, зокрема: копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_6 ; інформацію про задеклароване / зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 № 101421264 від 27 жовтня 2023 року; висновок судово-медичної експертизи № 042-1341-2024 від 22 серпня 2024 року про виявлення у ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження; карту виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 110/0) від 24 червня 2024 року за № 4018; медичну карту № 2881 стаціонарного пацієнта; карту огляду нейрохірурга від 24 червня 2024 року; виписку з медичної карти стаціонарного хворого; статистичну карту хворого, який вибув із стаціонару № 2881; МСКТ скроневих кісток, кісток лицевого скелету від. 25 червня 2024 року; карту консультації ЛОР-лікаря від 28 червня 2024 року; карту консультації ЛОР-лікаря від 06 липня 2024 року; консультативний висновок кардіолога від 29 жовтня 2024 року.

Допитана в судовому засідання потерпіла ОСОБА_6 пояснила характер і глибину душевних, емоційних та фізичних страждань, які вона зазнала у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 . Зазначила, що вона є особою похилого віку та відновлення її організму триває дотепер, хвороба серця та інші встановлені лікарями діагнози заважають ій жити життям, що передувало дорожньо-транспортній пригоді. Через пережиті негативні емоції та потрясіння вона постійно перебувала та продовжує перебувати у стурбованому стані, з`явилось постійне відчуття тривоги.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК).

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_4 , суд враховує, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, 4 дні перебувала на стаціонарному лікуванні, а після - на амбулаторному лікуванні, була вимушена проходити курс терапії, робити різні процедури та приймати лікі, змушена була систематично навідувати лікарів, їй було спричинено душевні страждання, стрес та відчуття дискомфорту через отримані травми, вона вимушена була змінити свій звичний спосіб життя черезпроходження лікування та погіршення стану здоров`я.

Твердження потерпілої про "тривалість" лікування, як на підставу визначення значного розміру морального відшкодування, спростовується дослідженими документами, в яких, стаціонарне лікування ОСОБА_6 було не тривалим, а 4 дні.

Твердження потерпілої про спричинену дорожньо-транспортною пригодою хворобу серця, як на підставу визначення значного розміру морального відшкодування, спростовується висновком експерта від 22 серпня 2024 року за № 042-1341-2024, в якому, за підсумками аналізу наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 встановлено, що діагнози, які були встановлені ОСОБА_6 під час її звернення по медичну допомогу після подій 27.02.2024 - "ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, аортальний стеноз, мітральний стеноз, фракція викиду, пароксизмальна форма, електрокардіограмма від 24.06.2024 синусовий ритм серцева недостатність 1 ступеню, стан після неускладненого гіпертонічного кризу від 24.06.2024" судово-медичній оцінці не підлягають, оскільки є віддзеркаленням перебігу та проявів соматичних захворювань, кожне з яких має довготривалий період клінічного розвитку, який обчислюється роками-десятками років.

Таким чином, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 200 000 (двісті тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, проте конкретні обставини вчиненого діяння не підвищують його суспільної небезпеки порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною нормою кримінального закону.

Суд враховує відомості, що характеризують ОСОБА_4 , який одружений, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, є пенсіонером за віком,раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерних психіатричному і наркологічному обліках не перебуває, також суд враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд відповідно до вимог ст. 66 КК України враховує повне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості і щире каяття, що виразилося у належній критичній оцінці у судовому засіданні своєї протиправної поведінки.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, суд за результатами судового розгляду не встановив.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги однократність злочинної дії, повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання та не наполягання потерпілої на призначенні суворого покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання, до якої суд відніс визнання вини, щире каяття, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, висновки досудової доповіді, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України, які є необхідні і достатні для його виправлення.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує конкретні обставини вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного та всупереч позиції сторони захисту з метою попередження аналогічного порушення правил дорожнього руху в майбутньому, а також задля дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями обов`язку дотримання безпеки дорожнього руху, вважає необхідним і достатнім призначити додаткове покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення експертизи, що складають 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок відповідно до вимог ст. 124 КПК України, належить стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП невідомо) кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. В решті вимог цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи у розмірі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Речові докази:

- транспортний засіб «Mercedes-Benz GL550» д.н.з. НОМЕР_1 - залишити у ОСОБА_4 ;

- диск DVD-R з даними інструментальних досліджень; карту виїзду ШМД; копії медичної карти № 2881 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1