Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1771/25
Провадження 1-кс/279/408/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4

особи, щодо якої вирішується клопотання ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коростень клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирської області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000231 від 21.03.2025, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чорноморск, Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, працюючої оператором АЗС «БРСМ», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2025 до суду надійшло клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором окружної прокуратури в Житомирській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000231 від 21.03.2025, щодо ОСОБА_5 , підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України в Україні, указом президента України введено воєнний стан.

Пунктом 3 Указу передбачено, окрім іншого, що тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила).

Пунктом 26 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до вимог п. 12 Правил, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Указом президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в України оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за визначеним переліком документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну військовозобов`язаним. Також відповідно до вказаної постанови виїжджати за межі України дозволено чоловікам, які не підлягають призову або мають право на відстрочку.

В лютому 2025 року ОСОБА_5 її знайомий на ім`я ОСОБА_7 запропонував заробіток, який полягав перевезенні чоловіків до прикордонної території з метою їх подальшого незаконного перетину державного кордону України, та за попередньою змовою з даною невстановленою досудовим слідством особою, з корисливих мотивів, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.

На початку березня 2025 ОСОБА_5 отримала повідомлення в соцмережі «Telegram» від контакту « ОСОБА_9 », який повідомив, що в подальшому координувати незаконну діяльність щодо організації незаконного переправлення чоловіків з кордон з нею буде здійснювати контакт в соцмережі «Telegram» під нікнеймом « ОСОБА_10 »

20.03.2025 ОСОБА_5 в соцмережі «Telegram» надійшло повідомлення від контакту « ОСОБА_10 », який вказав, що необхідно перевезти до прикордонного району чоловічої статі, які підлягають мобілізації та вказав місце зустрічі з відповідними чоловіками, шляхом надсилання геолокації.

Карабаг Мерйєн, діючи з прямим умислом, з метою особистого збагачення, після попередньої домовленості з невстановленою досудовим розслідуванням особою, 21.03.2025, близько з 07 год прибула за вказаною точкою геолокації в м. Київ, зустрілась з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , від яких, після доставлення до кінцевої точки, повинна була отримати грошові кошти в еквіваленті 8000 грн. з кожного у якості оплати за сприяння їхньому незаконному переправленню через державний кордон України, після чого ОСОБА_5 використовуючи автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває в її користуванні, отримуючи від невстановленої досудовим розслідуванням особи наступні точки маршруту руху, оминаючи стаціонарні блок-пости, вирушила в напрямку державного кордону України з Республікою Білорусь для подальшого переправлення вищевказаної групи осіб з восьми чоловік через державний кордон України, тим самим сприяла у незаконному переправленні зазначених осіб через державний кордон України шляхом наданням засобів та усуненням перешкод.

Таким чином ОСОБА_5 своїми порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод сприяла незаконному переправленню ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , через державний кордон України, однак, під час руху у напрямку до державного кордону України, в с. Глухова Лугинської територіальної громади Коростенського району Житомирської області, керований нею автомобіль 22.03.2025 о 15 год 00 хв зупинено працівниками Державної прикордонної служби України.

Своїми умисними діями, вираженими у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та щодо кількох осіб, ОСОБА_19 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

По даному факту 21.03.2025 слідчим відділенням Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області , внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000231 за ознаками кримінального правопорушення перебаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Враховуючи вищевикладене, 21 березня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вина підозрюваної ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Під час проведення досудового розслідування встановлено фактичні дані та здобуто достатні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення:

Витягом з ЄРДР №00000231 від 21.03.2025 року; протоколом огляду місяця події 21.03.2025; фототаблицями до огляду місця події; протоколом затримання підозрюваної ОСОБА_20 від 21.03.2025 року; протокол допиту підозрюваної від 21..03.2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 .

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

Так, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України сторона обвинувачення має підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою уникнення від покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а це обґрунтовується тим, що остання, усвідомлюючи невідворотність покарання, буде намагатись уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років, не виключається можливість зміни місця її проживання.

Також, на підставі п. 3 ч.1 ст.177 КПК України у сторони обвинувачення наявні вагомі підстави вважати, що підозрювана може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а саме змушувати їх відмовитись від дачі показань чи змінити їх, оскільки вони ще не надавали показання безпосередньо суду. Даний ризик існує, оскільки підозрювана відомі вказані особи, а тому перебуваючи на волі остання зможе здійснити на них вплив з метою схиляння до зміни наданих на даний час показів щодо участі та ролі його у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Також, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, орган досудового розслідування не виключає можливості, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду, оскільки підозрювана зареєстрована та фактично проживає в Одеській області, а також перебуваючи на волі зможе вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин у іншому місці, оскільки матиме змогу вільно пересуватись, в ході якого його можуть затримати в поряду ст.208 КПК України в результаті чого виникле складність у проведенні з ним слідчих (розшуковик) дій та судових розглядів.

На підставі п.5 ч.1 ст.177 КПК України у сторони обвинувачення наявні вагомі підстави вважати, що підозрюваний може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки згідно інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_22 неодноразово протягом 2025 року здійснював в`їзд на територію Коростенського району на різних автомобілях.

Слідчий вказує на те, що підозрювана ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України, є підставою для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обрати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо даного клопотання, вказавши, що підозрювана має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом (надав відповідні свідоцтва про народження та медичний висновок), також додав, що гроші підозрюваній були вкрай потрібні на лікування дитини, підозрювана вину визнає, щиро розкаюється та співпрацює зі слідством. До того ж, у клопотанні слідчим щодо ризику подальшого вчинення кримінального правопорушення вказаний громадянин ОСОБА_22 , який підозрюється, оскільки згідно інформації Державної прикордонної служби України він неодноразово протягом 2025 року здійснював в`їзд на територію Коростенського району на різних автомобілях, тобто вказана зовсім інша особа, що підозрюється і щодо якої є ризики, передбачені ст.177 КПК України. Окрім цього із протоколів допиту свідків, зрозуміло, що бачили і чули вони підозрювану ОСОБА_5 перший раз і що жодних вказівок, а також дій які їм треба вчиняти вона ніколи не надавала, була тією особою, яка мала їх перевезти.

Підозрювана ОСОБА_5 просить не застосовувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою, з підстав вказаних її захисником а також оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей, гроші були потрібні на лікування дитині, щиро кається, співпрацює зі слідством.

Вислухавши підозрювану та її захисника, доводи прокурора, ознайомившись з матеріалами клопотання і кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам КПК України, його копію підозрюваний та його захисник отримали завчасно.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до змісту ч.3 ст.176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчим відділенням Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення перебаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21 березня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.03.2025 ОСОБА_5 в порядку ст.278 КПК України вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Слідчий суддя переконався, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри ОСОБА_5 в інкримінованому їй кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Не вдаючись в оцінку даних доказів, та інших, зібраних на досудовому слідстві, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати і вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до вимог ч.5 ст.176, ст.184 ч.1 п.4 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ст.177 ч.1 п.1,3,4,5 КПК України.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» ( рішення від 01.06.2006 р.) Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_23 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже, клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, не знайшов підстав для задоволення клопотання в цій частині.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України.

Вивченням особи підозрюваної ОСОБА_23 , встановлено, що вона має постійне місце проживання, раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, має постійне місце роботи, позитивну характеристику з місця роботи. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, та з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, доцільним та обґрунтованим є на час досудового провадження, оскільки в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.131, 132, 176, 179, 193, 194, 196 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2(два) місяці до 19.05.2025 року включно.

Покласти на підозрювану ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на неї обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду, слідчого або прокурора;

- повідомляти суд, слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- перебувати за місцем проживання у період часу з 19-00 до 08-00 години ранку наступної доби;

- утримуватися від спілкування будь-якими засобами з свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Попередити підозрювану, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 19.05.2025 року.

Копію ухвали вручити підозрюваній, прокурору, слідчому, направити до Коростенського РУП ГУ НП України в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_25