Справа № 308/1516/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 08.08.2024 про надання дозволу на проведення обшуку за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК Українизвернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку.

Судом встановлено, що Ужгородською окружною прокуратурою здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим відділенням відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань під № 0000066 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Дослідивши матеріали додані до нього, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно приписів ст.ст. 85-86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як слідує зі змісту п.10 ч.3 ст. 214, ч.1 ст. 233 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні та проводяться лише після внесення відомостей щодо кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (крім огляду місця події у невідкладних випадках).

Відповідно п.п.4, 5, 6 ч.3 ст.234 КПК України клопотання слідчого, погоджене з прокурором, повинне містити відомості про: підстави для обшуку; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, де планується проведення обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Обшук згідно ч.1 ст.234 КПК України проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Обшук - це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно ч.5 ст.234 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.

У матеріалах клопотання відсутні належні і допустимі докази, які б свідчили про те, що у житловому будинку, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , можуть знаходитись речі, які планується відшукати, є мобільні телефони, якими користуються фігуранти, комп?ютерна техніка, бланки медичних документів, офіційних документів, які використовуються для перереєстрації транспортних засобів в сервісних центрах МВС, та інших речей та документів, які стосуються протиправної діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному недоторканість житла чи іншого володіння особи. Так, згідно з цією конституційною нормою не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, повязаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Відповідно до ч.1. ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.

В даному випадку слідчий просить надати дозвіл на проведення такої слідчої дії як обшук, але при цьому відсутня сукупність відомостей, яка при їх оцінці може привести до єдиного висновку - необхідність проведення такої слідчої дії як обшук.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 липня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» вказав, що невизначене формулювання обсягу обшуку дало органу влади на власний розсуд вирішувати, які матеріали підлягають вилученню, що призвело до вилучення, крім документів, які стосуються справи, деяких особистих речей. ЄСПЛ зазначив, що відсутність вказівки на конкретну мету обшуку є порушенням ст. 6 Конвенції.

Аналогічна позиція ЄСПЛ міститься в рішенні від 15 липня 2003 року у справі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано, що ордер на проведення обшуку не містив інформації щодо мети проведення обшуку та про предмети, що підлягають вилученню. Таким чином, слідчих було наділено широкими повноваженнями, обшуки не були пропорційними.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Згідно процесуальних норм Глави 20 КПК України, обшук відноситься до слідчої дії. Законодавець визначає сукупність підстав, які є необхідними для проведення слідчої (розшукової) дії, а саме: 1) наявність достатніх відомостей, 2) можливість досягнення мети слідчої дії. При цьому, обставини, які вказують на наявність достатніх відомостей і на можливість досягнення мети слідчої дії, можуть бути отримані в ході проведення інших слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, ревізій та перевірок, а також при проведенні інших процесуальних дій передбачених КПК України, в тому числі й заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, тимчасового доступу до речей і документів.

Тому, виходячи з аналізу інформації, що міститься у клопотанні слідчого, слідчий суддя не вважає зазначені дані такими, що відображають передбачені процесуальним законом відомості, а інших офіційних підтверджень щодо цього прокурором не надано.

Таким чином, клопотання ґрунтується на припущеннях, хоча внаслідок обшуку можуть бути реально, істотно обмежені та порушені права і інтереси інших правомірних власників чи користувачів можливого спірного майна, таким чином слідчий не довів, що порушення Конституційних прав особи співмірно із завданнями кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя, виходячи з вимог ч.5 ст.234 КПК України, приходить до висновку, що внесене клопотання є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити

Керуючись ст.ст.110, 234, 235 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 08.08.2024 про надання дозволу на проведення обшуку за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1