Справа № 309/2739/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/260/21 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.04.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01(один) рік.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу прибуття ОСОБА_8 до установи виконання покарання у виді обмеження волі.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 25.07.2019 о 18 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на східцях дачного будинку за адресою АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , не передбачаючи можливість настання смерті останнього від вчинюваних ним протиправних дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, якщо б діяв з більшою обачністю, умисно наніс ОСОБА_9 , який знаходився нижче нього на східцях, один удар правою рукою зажатою в кулак в область чолової ділянки зліва, надавши тілу ОСОБА_9 динамічного прискорення, внаслідок якого останній впав та ударився лівою стороною тулуба та голови об тверде плоске бетонне покриття, отримавши тілесні ушкодження у вигляді: перелому склепіння черепа; крововиливу під м`які покриви голови; крововиливу під м`яку мозкову оболонку; крововиливу під тверду мозкову оболонку; дрібнокрапкових крововиливів в речовину головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 106 від 29.08.2019 були прижиттєвими, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , яка настала о 15 год 50 хв 05.08.2019 в приміщенні Хустської районної лікарні. Крім того, внаслідок падіння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 7-8-9-10 ребра зліва по задньо-аксілярній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини прямі за своїм характером та синців чолової ділянки зліва з переходом на ліву орбіту, потиличної ділянки.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду від 26.04.2021 щодо ОСОБА_8 скасувати та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що суд визнав

-2-

винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, на основі припущень, що викликає обґрунтований сумнів у доведеності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зокрема, суд першої інстанції в основу обвинувачення поклав висновок судово-медичної експертизи та протокол проведеного слідчого експерименту від 29.08.2019 за участю ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , в ході якого обвинувачений розповів та показав про обставини, які мали місце 25.07.2019, а саме те, що в ході сварки, яка виникла на бетонних східцях будинку по вул. Івасюка в м. Хуст, ОСОБА_8 штовхнув, а можливо і вдарив рукою в область голови потерпілого, від чого останній упав лівою стороною тулуба на бетонну площадку та вдарився лівою частиною голови. Разом з тим, зазначає, що обвинувачений не визнавав та заперечив той факт, що бив потерпілого, цим показам суд першої інстанції дав критичну оцінку, посилаючись на висновок експерта та протокол слідчого експерименту. Доказів, які б доводили вину обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено і на них суд у вирку не посилається.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника та потерпілої, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, приймається до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За приписами до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-3-

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно, об`єктивно дослідив, правильно оцінив та призначив відповідне покарання.

Вина ОСОБА_8 у вбивстві через необережність підтверджується низкою доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, які обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив свою вину у вчиненні вбивства з необережності потерпілого ОСОБА_9 та показав, що 25.07.2019 він та потерпілий ОСОБА_9 упродовж дня вживали алкогольні напої. Спускаючись по сходах потерпілий ОСОБА_9 йшов попереду нього і він, можливо, штовхнув останнього, однак цього не пам`ятає, так як був сильно п`яний.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченим, його вина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , яка ствердила, що зранку 26.07.2019 прийшла до будинку ОСОБА_12 і зайшовши на подвір`я, побачила лежачого на землі ОСОБА_9 , у якого була розбита голова та був синяк під оком. Також неподалік від ОСОБА_9 лежав і ОСОБА_8 , на якого вона лила воду щоб розбудити. Зайшовши у будинок побачила ОСОБА_12 , який спав на ліжку. Розбудивши ОСОБА_12 попросила його допомогти занести ОСОБА_9 до хати, оскільки останній був у важкому стані, що вони і зробили. Після чого викликала швидку допомогу, яка приїхавши забрала ОСОБА_9 у лікарню.

Крім показань свідка вина обвинуваченого ОСОБА_8 стверджується також сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема:

- висновком експерта № 106 від 06.08.2019, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми голови, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння черепа, що призвело до субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, забоєм та ускладнилась набряком речовими головного мозку з вклиненням у великий потиличний отвір, що і явилось безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичній експертизі перелому кісток склепіння черепа, крововиливу під м`які покриви голови, крововиливу під м`яку та тверду мозкові оболонки, дрібно-крапкових крововиливів в речовину головного мозку, прямих за своїм характером переломів 7-8-9-10 ребер зліва, по задньо-аксілярній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, а також додатковими методами судово-гістологічного дослідження. При судово-медичній експертизі ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження - крововилив під м`які покриви голови; крововиливу під м`яку- мозкову оболонку; крововиливу під тверду мозгову оболонку; дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку; перелом склепіння черепа; перелом 7-8-9-10 ребер зліва, по задньо-аксілярній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини прямі за своїм характером; синці: чолової ділянки зліва з переходом на ліву орбіту, потиличної ділянки більше зліва. Вище зазначені тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння тіла зі східців при надані тілу динамічного прискорення внаслідок локального удару рукою затиснутою в кулак сторонньої особи з послідуючим падінням та ударянням об тверде плоске бетонне покриття. Всі тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 25.07.2019.

-4-

Тілесні ушкодження у вигляді: перелому склепіння черепа, крововиливів під м`які покриви голови, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, крововиливу під тверду мозкову оболонку, дрібнокрапковнх крововиливів в речовину головного мозку є прижиттєвими, стосовно живих осіб мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті його;

- протоколом слідчого експерименту від 29.08.2019, яким встановлено, що ОСОБА_8 показав про обставини, які мали місце 25.07.2019, а саме те, що в ході незначної сварки, яка виникла на бетонних східцях будинку б/н по вул. Івасюка в м. Хуст, він штовхнув а можливо і вдарив рукою в область голови ОСОБА_9 , від чого останній лівою стороною свого тулуба впав на бетонну площадку та вдарився лівою частиною голови. Оскільки він ( ОСОБА_8 ) був у стані сильного алкогольного сп`яніння, він також упав на бетонну площадку.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_8 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме, вбивство через необережність, а тому доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів уважає, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Діяння ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не

-5-

досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 наводить власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, однак клопотання про дослідження доказів не заявляв.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 (провадження № 51-4667 км21).

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати від 16.10.2019 (провадження № 13-43кс19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до вчинення злочину щодо ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, та їм була надана належна оцінка і судом першої інстанції.

Доводи захисника про те, що обвинувачений потерпілого не штовхав, повністю спростовуються дослідженим в судовому засіданні висновком експерта, яким встановлено, що всі тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння тіла зі східців при надані тілу динамічного прискорення внаслідок локального удару рукою затиснутою в кулак сторонньої особи з послідуючим падінням та ударянням об тверде плоске бетонне покриття. Крім того, про обставини падіння потерпілого ОСОБА_9 на бетонну площадку ОСОБА_8 повідомив в ході слідчого експерименту, де вказував, що падіння потерпілого відбулось внаслідок поштовху чи удару рукою в область його голови.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_8 дій, які обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України.

З огляду на зазначене, в апеляційній скарзі захисника не наведено доводів про допущення судом першої інстанції таких порушень КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, або спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також правильності кваліфікації його дій.

Разом з тим колегія суддів констатує про наявність підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, з огляду на таке.

-6-

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За змістом оскаржуваного вироку, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , який посередньо характеризується за місцем проживання, неодружений, непрацюючий, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік.

В той час, суд апеляційної інстанції враховує, що санкція ч. 1 ст. 119 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Разом з тим, в мотивувальній частині вироку чітко зазначено, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, що не узгоджується з резолютивною частиною вироку.

З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке є нетяжким злочином, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, колегія суддів уважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік, що буде відповідати меті покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Окрім іншого, колегія суддів констатує, що згідно ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за яке, як зазначено вище, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

-7-

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України, перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.119 КК України ОСОБА_8 вчинено 25.07.2019, при цьому відомості про те, що ОСОБА_8 з 25.07.2019 по 29.01.2025 вчинив інше кримінальне правопорушення в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від досудового розслідування або суду. Тому підстав уважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

За таких обставин, станом на день постановлення апеляційним судом рішення п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК України закінчився, обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, а тому на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді обмеження волі, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.04.2021 в частині призначення покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 до часткового задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.04.2021 щодо ОСОБА_13 в частині призначення покарання змінити.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 119 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.04.2021 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Судді