Справа № 461/948/22
Провадження № 1-кп/461/85/25
УХВАЛА

31.03.2025 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Львові кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000790 від 30.11.2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Розгляд справи призначено судом на 31.03.2025 з викликом в судове засідання обвинуваченої ОСОБА_6 , однак остання до суду не прибула.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просить надати можливість обвинуваченій ОСОБА_6 брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через власні технічні засоби в системі ВКЗ поза межами приміщення Галицького районного суду міста Львова. Свої доводи мотивує тим, що обвинувачена перебуває за кордоном, і з поважних причин не може прибути в судове засідання, зокрема, у звязку із воєнним станом в Україні переживає за свою безпеку.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник потерпілого клопотання заперечив; вказав, що аналогічне клопотання судом вже розглядалось і в його задоволенні було відмовлено за безпідставністю.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статті 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Частиною 2 ст.318 КПК України визначено, що судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

За змістом ч. 2 ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення.

До клопотання повинні бути долучені докази, які б підтверджували існування однієї з підстав, передбачених у частині 1 статті 336 КПК України.

Тобто сама по собі наявність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не покладає на суд обов`язку його задоволення.

Як вбачається з клопотання захисника, у ньому не зазначено, у зв`язку з якими обставинами обвинувачена ОСОБА_6 не може прибути до Галицького районного суду міста Львова для участі в розгляді кримінального провадження.

Захисник обвинуваченої у клопотанні не навів та не конкретизував підставу для проведення дистанційного судового провадження, не навів жодних обставин, які б свідчили про їх існування та не надав доказів на їх підтвердження, а лише обмежився цитуванням положень статті 336 КПК України.

Рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції може бути прийнято виключно за умови доведеності наявності однієї із зазначених у частині 1 статті 336 КПК України підстав.

На участі в судовому засіданні ОСОБА_6 настоює сторона обвинувачення та потерпілий, оскільки вважають, що неможливо в режимі відеоконференції встановити особу обвинуваченої, яка жодного разу не була очно присутня в судовому засіданні; окрім того потребують дослідження безпосередньо в судовому засіданні відеодокази, протоколи опізнання, тощо.

Участь обвинуваченої в судовому засіданні суд визнає обов`язковою, з огляду на обставини справи та вимоги процесуального законодавства, зокрема, встановлення особи обвинуваченої, безпосередню участь в судовому засіданні, дослідженні доказів, тощо.

Доводи сторони захисту щодо неприбуття ОСОБА_6 в судове засідання з причин запровадження в Україні воєнного стану є непереконливими. Обвинувачена обізнана із тим, що має обов`язок прибути до суду, перебуває у розшуку, разом з тим протягом останніх трьох років не вживала жодних заходів щодо участі у розгляді кримінального провадження.

Суд вважає, що воєнний стан в Україні лише привід для неявки ОСОБА_6 в судові засідання, з метою затягування розгляду судового провадження.

Пунктом 1 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, ст. 6 Конвенції гарантовано право на справедливий судовий розгляд та закріплено принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як невід`ємні частини «права на суд» слід розглядати, зокрема, такі вимоги: принцип «змагальності» процесу, який відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в судовому процесі перед судом (рішення у справі «Екбатані проти Швеції» від 26 травня 1988 року, номер заяви 10563/83, пункти 24-33); право на ефективну участь (рішення у справі «Т. та В. проти Сполученого Королівства» від 16 грудня 1999 року, номери заяв 24724/94, 24888/94, пункти 83-89).

Принцип «рівності сторін» є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду. Умова «рівності сторін» у розумінні «справедливого балансу» між сторонами фактично застосовується як у цивільних, так і в кримінальних провадженнях (рішення у справі «Фелдбрюгге проти Нідерландів», § 44).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів», § 33).

У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України (№ 2)» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні від 08.04.2015 №3-рп/2015 (п.2.1 рішення) Конституційний Суд України зазначив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії що містяться у вказаній статті повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17.10.1997 та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Суд вважає, що рівність сторін, доступ до правосуддя у даному кримінальному провадженні можуть бути забезпечені лише у спосіб безпосередньої участі обвинуваченої та потерпілого у судовому засіданні, безпосередньому дослідженні доказів.

Таким чином, враховуючи зміст (доводи) клопотання захисника обвинуваченої, беручи до уваги те, що здійснення судового провадження у режимі відеоконференції реалізується судом за наявності підстав, визнаних судом у кожному конкретному кримінальному провадженні, достатніми для ухвалення такого рішення, оскільки у клопотанні не відображено, у зв`язку з якими обставинами обвинувачена не може прибути до Галицького районного суду міста Львова для участі в розгляді кримінального провадження, вважаю, що у задоволені клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.336 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про надання можливості обвинуваченій ОСОБА_6 брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через власні технічні засоби в системі ВКЗ поза межами приміщення Галицького районного суду міста Львова відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1