провадження № 1-кп/208/384/25
УХВАЛА

09 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001096, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий за умисні злочини,

який обвинувачується по ч.1 ст. 115 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться зазначена справа, обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі розпочато судовий розгляд, встановлено порядок дослідження доказів з допиту свідків. В судове засідання свідки обвинувачення не з`явились. Прокурор зобов`язався забезпечити їх явку в наступне судове засідання.

Судом змінено порядок досліджено доказів та оголошено письмові матеріалі справи.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, яке обґрунтовано тим, що останній може переховуватись від суду, так як обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Попов, є раніше неодноразово судимим. В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України, де йому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Прокурор акцентує увагу на ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення. Знаходячись на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними своїх показань. Зазначені ризики є об`єктивними, і інший запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений не заперечував проти продовження запобіжного заходу. Адвокат підтримав думку підзахисного.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

ЄСПЛ в рішеннях у справах «Лабіта проти Італії» та інших, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано, в достатній мірі для вирішення клопотання прокурора, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі кримінальні правопорушення, відбував покарання у виді позбавлення волі. В провадження суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 121 ч.2 КК України, де йому обрано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту. Даних, про офіційне місце працевлаштування ОСОБА_7 , суду не надано. Суд вважає про доведеність існування ризиків переховування Попова від суду з огляду на міру покарання яка йому загрожує у разі визнання винним, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, на які вказує прокурор у своєму клопотанні.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, тобто ризик впливу на свідків існує до їх допиту судом.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Враховуючи обвинувачення ОСОБА_7 в умисному вбивстві, відповідно до ст. 183 КПК України альтернативний запобіжний захід у виді застави судом не встановлюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 06.06.2025 року, без визначення суми застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суд може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий,суддя ОСОБА_1