ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1047/25 Справа № 191/120/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000180 від 20.02.22 року щодо ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданою на вирок колегії суддів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старобільську Луганської області, має громадянство України, раніше не був засудженим, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, із призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, із конфіскацією всього майна, що є його власністю, позбавленням права обіймати посади у органах державної влади (у тому числі, правоохоронних органах) та місцевого самоврядування на 3 роки, відповідно до ст.55 КК України.

На підставі ст.54 КК України ОСОБА_8 позбавлений спеціального права «сержант поліції».

Початок відбування призначеного основного покарання для ОСОБА_8 визначено судом з моменту його фактичного затримання, а додаткового - з моменту відбуття основного покарання.

Вироком суду встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 30.11.2021 №438 о/с сержанта поліції ОСОБА_8 призначено на посаду поліцейського взводу №3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Приблизно 13.03.2022 (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_8 , перебуваючи на території м. Старобільськ

Старобільського району Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу України - поліцейським взводу №3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області, діючи умисно та добровільно, зустрівся з представниками так званої «луганської народної республіки» (далі - «лнр»), що є частиною окупаційної адміністрації РФ, які запропонували йому перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час.

Під час вказаного спілкування ОСОБА_8 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду вказаним представникам РФ на вступ до структурного підрозділу «лнр» окупаційної адміністрації РФ, а саме до так званого «Старобільського районного відділу внутрішніх справ мвд лнр», усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту та в умовах воєнного стану вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після чого, ОСОБА_8 приблизно 13.03.2022, але не пізніше 10.06.2022, розпочав свою «службу» у вказаному незаконно створеному структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ - так званому «Старобільському РОВД МВД ЛНР», розташованому за адресою: Луганська область м. Старобільськ, вул. Айдарська,20, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.2 ст.111 КК України як державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду.

Підставою для цього захисник зазначає відсутність ОСОБА_8 у судових засіданнях суду першої інстанції, що, на думку апелянта, істотно порушило право на захист особи, оскільки ОСОБА_8 не міг надати особистих пояснень.

Крім того, захисник вважає, що надані суду відеодокази дій ОСОБА_8 на окупованій території по забезпеченню громадського порядку були розміщені у мережі Інтернет і їх оригінальність викликає сумнів, незважаючи на те, що допитані судом свідки упізнали на цих відеофайлах ОСОБА_8 і надали відповідні пояснення.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній обставин, просив про скасування вироку суду щодо його підзахисного ОСОБА_8 та про призначення нового судового розгляду;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисниці, просила залишити вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, дослідивши додатково долучені під час апеляційного розгляду процесуальні документи та матеріали, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.111 КК України ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.111 КПК України кримінального караними діями є, зокрема, вчинена в умовах воєнного стану державна зрада, тобто, діяння, умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме - шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій як працівника правоохоронних органів України, не виконавши наказу керівництва про передислокацію до м.Дніпра, добровільно надав згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу «лнр» окупаційної адміністрації РФ, а саме - до так званого «Старобільського районного відділу внутрішніх справ мвд лнр», та згодом вступив у червні 2022 року до лав цього підрозділу усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту та в умовах воєнного стану це завдасть шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Такі дії ОСОБА_8 підтвердили допитані у судовому засіданні:

-свідок ОСОБА_9 який пояснив, що на початку повномасштабного вторгнення РФ він працював командиром роти конвойної служби ГУНП в Луганській області та був керівником ОСОБА_8 , який за місцем несення служби дислокувався у місті Старобільську Луганської області. Після окупації м. Старобільська представниками т.зв. «лнр» ОСОБА_8 не виконав наказ керівництва про передислокацію до міста Дніпра та залишився на тимчасово окупованій території. Під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він дізнався, що ОСОБА_8 патрулює м. Старобільськ в якості поліцейського «мвд лнр» та зрозумів, що той розпочав службу у так званому

Старобільському відділі поліції лнр.

-свідок ОСОБА_10 який пояснив, що він працював на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. З 24.02.2022 по 07.04.2022 він знаходився на території Старобільського району Луганській області. Територія Старобільської територіальної громади була окупована незаконними збройними формуваннями на початку березня 2022 року. Він відмовився від проходження служби в правоохоронних органах т.зв. «лнр». Але він особисто бачив ОСОБА_8 у відділку поліції, де той проходив співбесіду з представниками так званої «лнр». Вже після виїзду на підконтрольну Україні територію, під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він дізнався, що ОСОБА_8 розпочав службу у так званому «Старобільському відділі поліції лнр» та здійснює патрулювання окупованого м. Старобільська. На відео ОСОБА_8 був у форменому одязі з шевронами лнр.

-свідок ОСОБА_11 який пояснив, що на час повномасштабного вторгнення РФ на Україну він працював на посаді заступника командира роти конвойної служби ГУНП в Луганській області з дислокацією у місті Сєверодонецьку Луганської області. ОСОБА_8 був його підлеглим. Після окупації м. Старобільська представниками «лнр» ОСОБА_8 наказ керівництва про передислокацію до м. Дніпро не виконав, залишився на тимчасово окупованій території. Під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він побачив як ОСОБА_8 патрулює м. Старобільськ в якості поліцейського «мвд лнр», приймає участь у проведенні обшуків у працівників поліції, які не зрадили Україні та не перейшли на бік ворога, та їх родичів. Впевнений, що ОСОБА_8 погодився на співпрацю добровільно, оскільки не було ніяких перешкод для виїзду з тимчасово окупованої території, як це зробили інші працівники;

а також дослідженими судом іншими доказами:

- даними протоколу огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Правоохранители ЛНР и российской федерации провели совместное патрулирование освобожденного города Старобельск», проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , та свідка ОСОБА_13 відповідно до якого ті упізнали ОСОБА_8 у камуфльованому одязі, який разом з іншими представниками т.з. лнр патрулює окуповане місто Старобільськ Луганської області та (т.2 а.с.51-56);

- даними протоколу огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Сотрудники МВД ЛНР и Росгвардии обеспечили охрану общественного порядка на празднованиях 22 августа», проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , та свідка ОСОБА_13 відповідно до якого ті на 23 секунді відеозапису упізнали ОСОБА_8 у камуфльованому одязі лнр (т.2 а.с.57-61);

- даними протоколу з переліком громад, що розташовані в районах проведення бойових дій або які є тимчасово окупованими, відповідно до якого м. Старобільськ Луганської області тимчасово окуповано внаслідок військових дій країни агресора рф (т.2 а.с.83-88);

- даними протоколу огляду від 26.07.2022 документів під назвою: «закон ЛНР «О системе исполнительных органов государственной власти ЛНР», «закон лнр о полиции» та «указ главы лнр о структуре исполнительных органов государственной власти лнр» з додатком (т.2 а.с.89-125);

- даними протоколу огляду від 20.11.2022 відеозапису під назвою (мовою оригіналу): «Подписание документов о признании Донецкой и Луганской народных республик»(т.2 а.с.126-131);

- довідками ГУНП в Луганській області щодо особової справи ОСОБА_8 , його

руху по службі, призначення його на посаду поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області відповідно до наказу №438 о/с від 30.11.21, витягом з наказу № 253 о/с від 27.06.22 про звільнення ОСОБА_8 з посади поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області (т.2 а.с.134,135,136,139);

- висновком службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Луганській області (т.2 а.с.140-224);

- копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 (т.2 а.с.292-296).

Таким чином, досліджені судом докази у їх сукупності і взаємозв`язку свідчать про доведеність провини ОСОБА_8 "поза розумним сумнівом" у здійсненні ним як громадянином України та працівником правоохоронних органів України у період воєнного стану державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану. Висновки суду по кожному із викладених у вироку доказів є належним чином умотивованими і не суперечать зібраним доказам.

Викладені у апеляційній скарзі доводи захисника ОСОБА_14 щодо порушення права на захист ОСОБА_8 внаслідок відсутності останнього у судових засіданнях та ухвалення судом вироку без безпосереднього допиту останнього спростовуються формою зазначеного кримінального провадження - in absentia.

Суд обґрунтовано визначив, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Неможливість проведення допиту обвинуваченого ОСОБА_8 жодним чином не впливає у даному випадку на повноту судового розгляду і на переконання суду щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів прямо і опосередковано свідчить про добровільне вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України

Крім того, колегією суддів перевірено виконання як судом першої інстанції, так і органами досудового розслідування передбачений законодавцем за даною формою кримінального провадження спосіб повідомлення ОСОБА_8 через офіційні друковані засоби масової інформації та сайти, та забезпечення його захисником.

Захисник не заперечував наявність таких процесуальних дій суду і відповідність їх діючому КПК, не заперечуючи, крім того, можливість проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_8 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.405.407,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.111 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4