н/п 1-кс/490/1143/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1281/25
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

13 березня 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором,про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000334 від 06.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить на праві спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його конфіскації як виду покарання.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , навесні 2023 року (більш точний час досудовим розслідування не встановлено), діючи умисно, з метою завдання шкоди інтересам України, перебуваючи у Каховському району Херсонської області (більш точне місце досудовим розслідування не встановлено), добровільно прийняла пропозицію представників держави-агресора (РФ) і місцевих колаборантів та зайняла посаду у незаконному органі влади, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, створеному державою-агресором на тимчасово окупованій території с. Коробки Каховського району Херсонської області, а саме посаду так званого «голови Коробківського територіального управління Каховської військово цивільної адміністрації».

Так на виконання своїх службових повноважень ОСОБА_4 вчиняє наступні дії:

- забезпечує видачу російських документів (паспорт, СНІЛС, сертифікати рф тощо,) та особисто агітує мешканців територіальної громади отримувати їх;

- організовує огляд та облік будинків громадян на території с. Коробки, які виїхали на підконтрольну Україні територію;

- організовує зібрання мешканців громади, на яких виказує підтримку окупаційній адміністрації держави-агресора.

- здійснює безпосереднє керівництво підлеглими працівниками;

- організовує вирішення питань пов`язаними із життєдіяльністю громади;

- проводить контроль цін на продовольчі товари.

Так, 17 січня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Вказує, що вищевказаний транспортний засіб набутий ОСОБА_5 за час шлюбу із ОСОБА_4 , а отже належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

А тому з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111?1 ККУкраїни, згідно санкції якої до майна підозрюваної може бути застосована конфіскація майна, в порядку вимог ст.131, п.3 ч.2 ст.170 КПК України звернулись до суду з відповідним клопотанням, яке просять задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Зазначив, про необхідність розгляду справи без повідомлення власника майна, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, а також за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання та докази, додані до такого, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого є арешт майна, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000334 від 06.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Згідно інформації з РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській, областях (філія ГСЦ МВС), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , володіє на праві власності транспортним засобом: Volkswagen PASSAT 1798, (2017), чорний, № двиг. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 , за договором купівлі продажу на обліку з 19.08.2021 року.

Згідно ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Однак, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на праві приватної власності належить автомобіль, про підозру не повідомлено, він не є обвинуваченим та щодо нього не здійснюється досудове розслідування.

При цьому слідчий суддя наголошує, що Сімейним кодексом України визначено, що деяке майно, право власності на яке набуто одним з подружжя під час шлюбу, є особистою власністю такої особи та, відповідно, не підлягає поділу.

Згідно ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Аналізуючи вищенаведене можна дійти висновку, що не все майно яке набуте у шлюбі є спільної сумісної власності подружжя. Інших доказів органом досудового розслідуваня не надано.

Поданими матеріалами кримінального провадження не доведено, що автомобіль, на який просять накласти арешт та відповідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , є спільної сумісної власності з ОСОБА_4 , якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та стосовно якої здійснюються заходи забезпечення кримінального провадження.

Крім того, ч.2 ст.64-2 КК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Проте, як вже зазначалось, у вказаному кримінальному провадженні про підозру ОСОБА_6 не повідомлено та щодо нього не здійснюється досудове розслідування, а тому вказане клопотання мало бути подане прокурором, а не слідчим за погодженням з прокурором.

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що слідчим належним чином не доведено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту на вказане майно, звернення з клопотанням з недотриманням норм ст.64-2 КПК України, а тому в задоволені поданого клопотання слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 170-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором,про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000334 від 06.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1