УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що ГУ НП в Київській області, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

21.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимозі виконати цивільно-правове зобов`язання, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я та з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою.

Санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Так, вжитими заходами, щодо розшуку майна підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України, а також відповідно до відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно, встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває майно, на яке слід накласти арешт, а саме: квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , право власності належить ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_1 (розмір частки 1/4), ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_2 (розмір частки 1/4), ОСОБА_10 РНОКПП НОМЕР_3 (розмір частки 1/4), ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_4 (розмір частки 1/4).

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вказане майно із забороною володіння, користування та розпорядження вказаним майном.

В судове засідання слідчий ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду, не з`явився. При цьому, звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання без його участі.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання з метою забезпечення арешту майна, в силу ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе здійснити без повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, ГУ НП в Київській області, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

21.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України.

Санкція ч.4 ст.189 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, конфіскація майна, як додатковий вид покарання, у відповідності до положень ст. 59 КК України, полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Разом із цим, як убачається з долученого слідчим Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в ході судового розгляду, об`єкт житлової нерухомості (квартира) АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_10 РНОКПП НОМЕР_3 (розмір частки 1/4), ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_2 (розмір частки 1/4), ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_5 (розмір частки 1/4), ОСОБА_10 РНОКПП НОМЕР_3 (розмір частки 1/4) та таким чином, на момент розгляду клопотання слідчого, вказане майно на праві приватної власності не належить підозрюваному ОСОБА_5 , а відтак не може бути конфісковане у власність держави, у разі призначення останньому додаткового виду покарання як конфіскації майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого, у зв`язку з чим необхідно відмовити у накладені арешту на майно, зазначене слідчим у клопотанні.

Керуючись ст. ст. 131; 132; 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 01.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя