Провадження № 1-кп/742/26/25
Єдиний унікальний № 742/1505/22
У Х В А Л А

іменем України

28 березня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Прилуки Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,

УСТАНОВИВ:

01 квітня 2022 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , заздалегідь підготувавши сокиру та тримаючи її в правій руці, відчинивши хвіртку свого господарства без будь-яких на те підстав, замахнулася в бік ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпіла дані дії сприйняла як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Після цього ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії почала бігти з сокирою в руках за ОСОБА_5 та висловлювала намір застосувати її для вбивства, скорочуючи при цьому відстань між ними, чим викликала у ОСОБА_5 сприйняття даних дій, як реальну загрозу своєму життю.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, оскільки вона вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Просила застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В судовому засіданні особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 свою провину у скоєнні суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, не визнала. Вказала, що є психічно здоровою особою, та жодних погроз у відношенні ОСОБА_5 не висловлювала. При цьому, підтвердила, що дійсно 01 квітня 2022 року у вечірній час доби топором пошкодила паркан ОСОБА_5 .

Захисник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, адвокат ОСОБА_12 щодо задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру вказала, що при прийнятті рішення суд повинен врахувати всі обставини справи, пояснення ОСОБА_7 та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому вказала, що висновок експерта не містить типу психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудну.

Законний представник в судовому засіданні щодо вирішення клопотання не заперечувала.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що ОСОБА_7 є її сусідкою. Вона не з ким не контактує, є конфліктною та неадекватною особою. Потерпіла змушена була поставити на домогосподарстві камеру спостереження, оскільки ОСОБА_7 постійно викидає їй під будинок сміття. Набирає у кульки воду та кидає на будинок і на подвір`я. Кидає на будинок каміння. Обливає хімією паркан. ОСОБА_7 неодноразово обливала і її невідомими речовинами. Протягом 10 днів її мертва матір перебувала в будинку, вона не давала її ховати. 01 квітня 2022 року у вечірній час, близько 19 год. 30 х. вона прийшла до господарства ОСОБА_7 для того, щоб попросити її виключити світло в будинку через те, що в країні війна і потрібно було дотримуватися світломаскування. Потерпіла підійшла до її хвіртки та постукала. Через декілька секунд з будинку вийшла ОСОБА_7 та закричала « ОСОБА_13 », після чого підійшла до хвіртки. Коли ОСОБА_7 відкрила хвіртку то в правій руці у неї була сокира, якою вона без причини замахувалася в бік потерпілої, а саме над її головою. Після того як ОСОБА_7 замахувалася у її бік сокирою, вона злякалася даних дій та сприйняла її дії як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Після чого потерпіла почала втікати від ОСОБА_7 в напрямку свого будинку. Втікаючи потерпіла сильно злякалася, розуміючи що ОСОБА_7 може її наздогнати. Потім ОСОБА_7 наносила удари сокирою, а саме по її паркану та хвіртці. Дії ОСОБА_7 щодо неї вона сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Вказала, що якби послизнулася коли бігла від ОСОБА_7 , то мабуть сокира була б у неї в голові.

Свідок ОСОБА_14 сусідка як ОСОБА_7 так і потерпілої. Дала показання, що точної дати не пам`ятає, ОСОБА_5 їй зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_7 за нею бігла з топором на що вона злякалася. На наступний день прийшла до потерпілої та побачила як ОСОБА_7 порубала потерпілій топором по будинку та паркану. ОСОБА_7 неодноразово конфліктує із сусідами, підкидала сусідам сміття...Вчиняє неадекватні і незрозумілі дії, та є загрозою для оточуючих.

Крім того, обставини події суспільно-небезпечного діяння та участь в них ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2022, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , яка 01.04.2022 у вечірній час в м.Прилуки по вул.Андріївській погрожувала їй вбивством сокирою. Дані дії особи вона сприймала як реальні підстави побоюватися такої погрози (а.с.98,99, т.1).

Згідно Витягу з ЄРДР за №0000191 вбачається, що 20 травня 2022 року внесено відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України за фактом того, що до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_5 , жительки м.Прилуки про те, що 01.04.2022 в м.Прилуки наглядно знайома жінка, в ході сварки погрожувала потерпілій вбивством, дії останньої потерпіла сприйналв, як реальні підстави побоюватися такої погрози (а.с. 93-94, т.1).

У відповідності до Протоколу огляду предмету від 20.05.2022 та оглянутого відеозапису, з камер відеоспостереження, встановлених на будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наданого потерпілою ОСОБА_5 , вбачається, що мається відео файл з датою та часом (04/01/2022 пт 19:38:36). Час початку відео 00:00:01 с. На даному відео видно вулицю та з лівого боку паркан господарства. 00:00:32 с., бачимо як швидко біжить жінка котра одягнута в куртку, штани, взуття та на голові мається шапка в невідомому напрямку. 00:00:33 с., дана жінка зникає з даного відео. 00:00:33 с. з`являється інша жінка вдягнута в довгу куртку, штани, взуття, на голові відсутній головний убір з предметом зовні схожим на сокиру котрий мається в неї у двох руках. 00:00:33 с. дана жінка швидко рухається за жінкою котра побігла в невідомому напрямку. 00:00:34 с. жінка предметом зовні схожим на сокиру здійснює удари по паркану господарства в кількості 3 рази. 00:00:35 с. дана жінка повертається та рухається в напрямку з якого бігла раніше. 00:00:35 с. по 00:00:40 с, бачимо як жінка котра втікала повертається та відчиняє хвіртку до господарства та заходить 00:00:43 с. відео закінчується (а.с.108-110, 112, т.1)

Відповідно до письмової заяви від 20.05.2022, ОСОБА_5 , потерпіла по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000191, просила долучити компакт диск DVD-R з відрізком відеозапису погроз щодо неї від ОСОБА_7 01 квітня 2022 року о 19 год. 38 хв. Даний відеозапис записаний на її відеокамеру зовнішнього спостереження, котра розміщена на її будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 100, т.1).

У відповідності до Постанови про визнання предметів речовим доказом та приєднання їх до кримінального провадження від 20.05.2022, визнано та приєднано до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000191 в якості речового доказу «DVD-R 16x120 min 4.7 GB Axent серебристого кольору (а.с.111-112, т.1).

Відповідно до Постанови про визнання предметів речовим доказом та приєднання їх до кримінального провадження від 24.05.2022, цифровий носій флеш-накопичувавч на 16 GB Micro SD Card Classc, визнано у якості речового доказу по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР №0000191 (а.с.113, т.1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 24.05.2022, та відеозапису до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , за участі понятих, потерпіла ОСОБА_5 відтворила обставини події, які відбувалися 01.04.2022 між нею та ОСОБА_7 . Всім учасникам роз`яснені права та обов`язки, повідомлено, що здійснюється відео фіксація. Біля господарства за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , потерпіла розповіла, що 01.04.2022 у вечірній час, близько 19 год. 30 х. вона прийшла до даного господарства для того, щоб попросити ОСОБА_7 виключити світло в будинку через те, що в країні війна і потрібно дотримуватися світломаскування. Потерпіла показала як саме вона підходила до хвіртки та постукала. Почала чекати ОСОБА_7 щоб та вийшла. Через декілька секунд з будинку вийшла ОСОБА_7 та закричала « ОСОБА_13 », після чого ОСОБА_7 підійшла до хвіртки. Потерпіла в цей час залишалася біля хвірки. Та коли ОСОБА_7 відкрила хвіртку то в правій руці у неї була сокира, якою вона без причини замахувалася в бік потерпілої, а саме над її головою. Після того як ОСОБА_7 замахувалася у її бік сокирою, вона злякалася даних дій та сприйняла її дії як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Після чого потерпіла повернулася та швидко почала втікати від ОСОБА_7 в напрямку свого будинку. ОСОБА_7 побігла за нею вслід та кричала, що вона зарубає та підпалить її. Втікаючи потерпіла сильно злякалася, розуміючи що ОСОБА_7 може її наздогнати. Потерпіла показала шлях по якому вона втікала від ОСОБА_7 та де вона зупинилася, а саме біля господарства №59. Потім потерпіла показала куди саме ОСОБА_7 наносила удари сокирою, а саме по її паркану та хвіртці. Після цього ОСОБА_7 повернулася та пішла до свого господарства. Потерпіла цим скориставшись побігла до свого двору та зачинила хвіртку. Коли вона вже перебувала на своєму подвір`ї, ОСОБА_7 знову повернулася та нанесла декілька ударів сокирою по паркану. В ході слідчого експерименту потерпіла вказала, що дії ОСОБА_7 щодо неї вона сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та остання їх могла довести до кінця, якби потерпіла не втекла до свого господарства. З даним протоколом ОСОБА_5 ознайомилася, заяв та клопотань немає. Протокол без зауважень підписаний потерпілою та понятими (а.с.101-107, т.1).

Процесуальні документи підтверджують повноваження групи дізнавачів, прокурорів (а.с.95-97, т.1).

Суд наголошує на тому, що зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Так з переглянутого відеозапису з камер спостереження можна чітко ідентифікувати ОСОБА_15 .

Крім того, потерпіла в судовому засіданні ствердно вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка погрожувала їй вбивством та зображена на відео з камер спостереження.

Даний відеозапис з камери відео спостереження із зафіксованою погрозою вбивством, згідно вищезгаданого протоколу огляду оглянутий, постановою дізнавача визнаний речовим доказом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження.

Показання потерпілої та свідка є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі й переглянутого відео з камер спостереження, та слідчим експериментом, а тому об`єктивних підстав не довіряти їм - немає.

Жодних спростувань з цього приводу ОСОБА_7 не надано.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Відповідно до ст.513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Надаючи оцінку дослідженим у ході судового розгляду доказам суд вважає їх належними та допустимими, оскільки всі вони мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, на підставі всієї сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які повною мірою узгоджуються між собою, суд встановив, що ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст.129 КК України як погрозу вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №234/18511/18 (провадження №51-4960км19) зазначив, що оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №172, у ОСОБА_7 на теперішній час не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, тому протиалкогольне лікування їй не показано (а.с.127-128, т.1).

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта КНП «ЧОПНЛ» ЧОР №171 від 23 червня 2022 року, у ОСОБА_7 , на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона підозрюється, мали місце ознаки психічного розладу у формі інфантильного розладу особистості (F 60.8 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). У підекспертної не виявлено ознак тимчасового розладу психічної діяльності у вищезазначений період часу. У ОСОБА_7 на теперішній час мають місце ознаки психічного розладу, у формі інфантильного розладу особистості (F 60.8 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_7 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона підозрюється була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_7 на теперішній час мають місце ознаки психічного розладу, у формі інфантильного розладу особистості (F 60.8 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), але за її психічним станом примусові заходи медичного характеру їй не показані (а.с.129-131, т.1).

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» за №649 від 04 червня 2024 року, у період дії часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона обвинувачується, ОСОБА_7 , 1984 р.н., виявляла ознаки Шизофренії параноїдальної, безперервний тип перебігу. Параноїдальний синдром (F20.0 згідно з МКХ -10). У період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона обвинувачується, ОСОБА_7 , 1984 р.н., за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки Шизофренії параноїдальної, берперервний тип перебігу. Параноїдальний синдром (F20.0 згідно з МКХ -10); за своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_7 психічних порушень, вона потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст.92 КК України). ОСОБА_7 у теперішній час за своїм психічним станом не здатна правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення (а.с.3-13, т.2).

Крім того, відповідно до Висновку судово-психіватричного експерта №310 від 04.03.2025 за результатами комісійної судово-психіатричної експертизи, вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час інкримінованого їй діяння 01.04.2022 виявляла ознаки хронічного психічного захворювання «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром» (F20.0 за МКХ -10). За своїм психічним станом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період інкримінованого їй діяння не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання «Шизофренія, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, апато-дисоціативний дефект» (F20.0 за МКХ -10). За своїм психічним станом ОСОБА_7 в теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст.92 КК України). ОСОБА_7 в теперішній час за своїм психічним станом не здатна правильно сприймати, аналізувати обставини, які мають значення до кримінального провадження, та давати про них об`єктивні свідчення (а.с.114-119, т.2).

Отже, на даний час ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій вона також перебувала у неосудному стані, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №96 від 24.05.2022 психоневрологічного відділення поліклініки КНП «Прилуцька центральна міська лікарня», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , зверталася за медичною допомогою до лікаря-психіатра. Д-з: шизофренія, параноїчний тип (а.с.120, т.1).

Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 № 243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ч.ч.3-5 ст.94 КК України тип психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч.3 ст.94 КПК України).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Суд враховує, що невжиття відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу заподіяння неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Суб`єктивна точка зору ОСОБА_7 щодо стану її психічного здоров`я та нестановлення нею небезпеки для оточуючих, не може розглядатися судом як доказ по провадженню, оскільки остання не є фахівцем в галузі психіатрії. З цієї причини вона не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновку судово-психіатричного експерта, а також надавати оцінку власному психічному стану і суспільній небезпеці.

Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 у стані неосудності вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст.129 КК України, та вважає доцільним в конкретному випадку, зокрема, з урахуванням самого суспільно небезпечного діяння, даних про особу щодо якої розглядається відповідне клопотання: яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, не перебуває на обліку в лікаря нарколога, проте перебуває на обліку у лікаря психіатра, також суд враховує характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 відповідно висновків судово-психіатричних експертів, якій рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, а тому суд приходить до переконання про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Виходячи з положень п. 15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, у якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

По матеріалам кримінального провадження потерпілою цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Оскільки, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно неї запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.19, п.2 ч.1 ст.94 КК України, ст.ст.503,512,513 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання ухвалою законної сили, не обирати.

Речові докази: «DVD-R 16x120 min 4.7 GB Axent серебристого кольору, цифровий носій флеш-накопичувач на 16 GB Micro SD Card Classc залишити в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_16