У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Хуст, Закарпатська область, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000487, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000487, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 10.10.2024, приблизно о 19 год. 30 хв., у нічний час доби, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Master», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Головній в смт. Буштино Тячівського району, у напрямку с. Стеблівка Хустського району, біля будинку №166, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10 в частині визначення «перешкода для руху» та пп. «б» п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху та в момент виявлення перешкоди для руху, своєчасно не застосував гальмування або маневр безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, при цьому додержуючись безпечного бічного інтервалу праворуч, допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався пішки у попутному з автомобілем напрямку, правим краєм проїжджої частини дороги, штовхаючи поруч біля себе велосипед, і в момент первинного контактування, знаходився у вертикальному положенні, повернутий спиною до транспортного засобу, що рухався.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи, пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді підшкірного крововиливу потиличної ділянки голови, крововиливу в правий скроневий м`яз, лінійного перелому потиличної кістки справа, набряку мозку; закритої травми хребта у вигляді поперечного перелому 6-го шийного хребця; закритої травма тулубу у вигляді множинних розривів печінки, наявності вільної крові в черевній порожнині в об`ємі близько 1000 мл; забійно-рваної рани голови; садно ділянки лівого надпліччя; осаднення ділянки правого зап`ястку, лівої гомілки та гомілково-ступневого суглобу. Всі вищеописані тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з фактом настання його смерті.

Смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала в результаті поєднаної травми голови, тулубу та шийного відділу хребта, що в сукупності привели до розвитку травматичного шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті.

З огляду на те, що смерть ОСОБА_6 настала в результаті сукупності тілесних ушкоджень, то згідно з п. 2.1.1 Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як є небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення та привели до настання його смерті.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10 в частині визначення «перешкода для руху» та пп. «б» п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, якими визначено: п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил; п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 1.7 водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи; п. 1.8 обмеження в дорожньому русі, крім передбачених цими Правилами, можуть бути запроваджені в установленому законодавством порядку; п. 1.9 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством; п. 1.10 терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: автомобільна дорога, вулиця (дорога) частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу; автомобільні дороги державного значення автомобільні дороги загального користування, до яких належать міжнародні, національні, регіональні та територіальні автомобільні дороги, які позначені відповідними дорожніми знаками; водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; дорожні умови сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 вчинив у результаті порушення та невиконання вимог п. 1.10 з посиланням на термін «перешкода для руху» та пп. «б» п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме, смертю пішохода.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

29.01.2025 ОСОБА_4 у встановленому ст. ст. 276, 277, 278 КПК України порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий зазначає, що вина підозрюваного ОСОБА_4 обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.10.2024 та схемою до нього, висновком судово-медичної експертизи щодо трупа ОСОБА_6 , слідчим експериментом за участі ОСОБА_4 та висновком судової інженерно-транспортної експертизи щодо дослідження обставин ДТП.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Як зауважує слідчий, беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1. Переховування від органів досудового розслідування та суду у (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Злочини, які інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2. Незаконного впливу на потерпілу, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, яка володіє відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання надання ними неправдивих показань або відмови від надання таких.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий вказує, що є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, безперешкодно виїхати за межі України, вважає, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з домашнім арештом, не буде достатнім для забезпечення підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків

На підставі наведеного, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього та покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце фактичного проживання АДРЕСА_1 ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечив проти клопотання про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а у разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про задоволення клопотання, то просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з огляду на обов`язок утримання двох малолітніх дітей, дружини, позитивну характеристику з місця проживання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, розглянувши дане клопотання та дослідивши матеріали, які додані до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000487, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29.01.2025 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться у доданих до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування, яка за матеріалами клопотання підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.10.2024, схемою та ілюстративною таблицею до нього; висновком судово-медичної експертизи №164 від 11.11.2024; протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2024; висновком судової інженерно-транспортної авто технічної експертизи №194/11 від 21.11.2024.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04), рішення від 21.04.2011) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Водночас, слідчий суддя зазначає, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні слідчий суддя виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність у підозрюваного постійного місця роботи (є фізичною особою-підприємцем), репутацію підозрюваного, який за місцем проживання характеризується позитивно, майновий стан підозрюваного та відсутність у нього судимостей.

Слідчий суддя також бере до уваги ту обставину, що підозрюваний затриманим у порядку, визначеному ст. 208 КПК України, не був, а сам злочин, у вчиненні якого він підозрюється, відноситься до необережних.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з 11.10.2024, при цьому матеріали клопотання не містять жодних даних, що ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, якимось чином перешкоджав досудовому розслідуванню, здійснював тиск на потерпілого, свідків чи експертів, іншим чином перешкоджав досудовому розслідуванню.

Матеріалами клопотання встановлено, що на даний час у рамках даного кримінального провадження проведено ряд експертиз, а також слідчий експеримент.

Беручи до уваги вищенаведене та вивчені матеріали клопотання, обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеним під час розгляду клопотання наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного.

Доводи сторони обвинувачення про існування іншого ризику, зазначеного у клопотанні, а саме незаконного впливу на потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, належним чином не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку із чим ці ризики не враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 .

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, характер діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання містять достатньо даних, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи, чим домашній арешт, можуть бути недостатніми для запобігання вищезазначеному та встановленому слідчим суддею ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування домашнього арешту у частині заборони підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, слідчий суддя врахує встановлені вище обставини та виходить із забезпечення конституційного права підозрюваного на працю, встановленого ст. 43 Конституції України, згідно з якою передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та вважає, що відносно ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею на даному етапі досудового розслідування не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що відповідно до матеріалів кримінального провадження та пояснень самого підозрюваного, він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За наведених обставин, клопотання сторони обвинувачення підлягає до часткового задоволення.

При обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту м. Ужгород, Закарпатська область, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту м. Ужгород, Закарпатська область, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Строк дії даної ухвали про тримання під домашнім арештом визначити до 28 березня 2025 року, включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 Ужгородському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Згідно з частиною шостою статті 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1