Провадження № 1-кс/752/2542/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом ОСОБА_4 , на постанову прокурора відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіка Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 від 25.02.2025 про закриття кримінального провадження № 0000057 від 21.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 384 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла, в порядку п. 4 ч.1 ст. 303 КПК України, означена скарга.

Сторона потерпілого просила слідчого суддю скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2025 p. винесену прокурором відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 у кримінальному провадження № 0000057 від 21.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 384 КК України.

В обґрунтування поданої скарги вказано, що оскаржувана постанова прокурора про закриття кримінального провадження №0000057 є незаконною, винесеною з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та без належної оцінки зібраних у справі доказів. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в діях ОСОБА_7 наявні ознаки складу кримінального правопорушення, що підтверджується результатами судово-медичних експертиз, які встановили прямий причинний зв`язок між її діями та загибеллю двох осіб, висновками автотехнічної та трасологічної експертиз, показаннями свідків та іншими доказами. Незважаючи на це, прокурор, отримавши повернутий обвинувальний акт на підставі ухвали від 25.06.2013 р. Балаклавського районного суду м. Севастополя, не усунув його недоліки, а натомість ухвалив рішення про закриття провадження, що прямо суперечить правовій позиції, висловленій Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2024 року у справі №753/25892/21. Згідно з цією позицією, прокурор у подібній ситуації має право вчиняти лише дії, спрямовані на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог КПК України. Більше того, закриття провадження за ч.1 ст.384 КК України щодо ОСОБА_8 є наслідком хибного трактування його правового статусу, адже у матеріалах провадження містяться дані, що він не є близьким родичем ОСОБА_7 в розумінні закону. Водночас слід зауважити, що прокурор у своїй постанові не вказав, які саме зібрані докази вважає недостатніми, не мотивував свої висновки, що суперечить вимогам ст.110 КПК України. У підсумку, прийняття такої постанови грубо порушує права потерпілих, а також не відповідає стандартам ефективного розслідування, визначеним практикою Європейського суду з прав людини.

Розгляд скарги призначався на 24.03.2025, 04.04.2025 та на 07.04.2025.

24.03.2025 на запит слідчого судді надійшли матеріали кримінального провадження 0000057 від 21.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 384 КК України.

25.03.2025 надійшли заперечення прокурора з огляду на які, прокурор ОСОБА_5 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000057, зазначає, що постанова про його закриття від 25.02.2025 року є законною, обґрунтованою та прийнятою з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. На думку прокурора, після повернення обвинувального акта судом у 2013 році, досудове розслідування фактично завершилось, а всі слідчі та процесуальні дії, вчинені після цього, у тому числі повідомлення про підозру ОСОБА_7 , її оголошення в розшук, а також призначення додаткових експертиз, були здійснені з порушенням визначених КПК строків досудового розслідування і меж компетенції сторони обвинувачення. У зв`язку з цим зібрані після повернення обвинувального акта докази є недопустимими з позиції як національної судової практики, так і Європейського суду з прав людини, зокрема в межах доктрини «плодів отруйного дерева». Прокурор наголошує, що на момент ухвалення рішення про закриття кримінального провадження вже існували сталі правові позиції Верховного Суду, які підтверджують обмеженість повноважень прокурора після повернення обвинувального акта до виключно дій, необхідних для його приведення у відповідність. За цих умов довести вину ОСОБА_7 у межах саме цього кримінального провадження було неможливо, а отже постанова про його закриття була єдиним законним способом припинити правову невизначеність, унеможливити подальше порушення процесуальних прав як потерпілих, так і особи, яка перебуває у розшуку. Крім того, прокурор вказує, що 20.03.2025 року було зареєстровано нове кримінальне провадження №0000056 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у межах якого може бути проведено повноцінне розслідування з дотриманням вимог КПК України та збиранням належних, допустимих доказів. У зв`язку з цим, прокурор просить відмовити в задоволенні скарги сторони потерпілого та залишити постанову від 25.02.2025 без змін.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 зазначила, що внаслідок ДТП загинули двоє осіб, а винуватця, на переконання потерпілої сторони, досі не притягнуто до відповідальності, і вона виїхала за кордон. Незважаючи на сплив строків, батько загиблого сина з 2012 року шукає справедливості й продовжує звертатись до прокуратури і ця справа є для нього особисто принциповою та сенсовою. Адвокат наголосила, що ОСОБА_7 на момент допиту вже була розлученою, тому посилання на родинні зв`язки є необґрунтованим. Також вважає, що прокуратура повинна надати потерпілому зрозуміле пояснення своїх дій і виконати всі необхідні процесуальні та слідчі дії в межах досудового розслідування №0000057. Адвокат у судовому засіданні наголошувала, що чинне законодавство не містить заборони щодо об`єднання двох кримінальних проваджень, а саме, №0000057 (у разі скасування постанови про його закриття) та новоутвореного №0000056. На її переконання, таке об`єднання дозволить забезпечити продовження досудового розслідування у спосіб, визначений КПК України, з метою доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Здійснення такого об`єднання, на думку адвоката, створить правові підстави для ефективного встановлення істини у справі, притягнення винної особи до відповідальності та відновлення прав потерпілого.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 пояснив, що після повернення обвинувального акту у 2013 році дії у провадженні здійснювались за практикою, яка існувала до встановлення чітких правових позицій Верховного Суду. Згодом, з урахуванням нової практики, стало зрозуміло, що всі зібрані після повернення обвинувального акту докази є недопустимими. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 фактично не було вручено, оскільки особа залишила територію України ще до набуття відповідного статусу. Скасування постанови лише поверне ситуацію в стан невизначеності та призведе до паралельного існування двох проваджень. Провадження №0000057 було закрито саме через неможливість доведення вини допустимими доказами. Натомість відкрито нове фактове провадження, яке передано до Генеральної прокуратури для подальшого розслідування у належний спосіб. При цьому звертає увагу, що у разі скасування оскаржуваної постанову, існуватиме два кримінальних провадження за однією подією, що суперечить нормам КПК України. Заперечуючи проти доводів адвоката щодо можливості об`єднання кримінальних проваджень, прокурор зазначив, що така процесуальна дія не забезпечить законного врегулювання ситуації, оскільки строки досудового розслідування у новому провадженні №0000056 будуть поглинуті строками досудового розслідування у провадженні №0000057, які вже сплинули. Прокурор наголосив, що орган досудового розслідування та прокуратура мають чіткий план проведення розслідування у новоутвореному кримінальному провадженні №0000056, в межах якого передбачається збирання належних, допустимих і достовірних доказів для прийняття законного та обґрунтованого процесуального рішення за фактом події, що призвела до загибелі двох осіб. За словами прокурора, нове провадження дозволить усунути недоліки попереднього та забезпечити дотримання вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи скаргу в межах положень статті 303 КПК України, з`ясувавши позиції сторін у судовому засіданні, дослідивши скаргу, подані в її обґрунтування докази, а також матеріали кримінального провадження №0000057, надані прокурором, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, слідчим суддею встановлено, що 25.02.2025 року старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення за нагляду та додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіка Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000057 від 21.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 384 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Посилаючись на дану норму, як на підставу для закриття кримінального провадження прокурор наводить такі обставини.

В матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, необхідні для доведення вини ОСОБА_7 , оскільки всі ключові слідчі дії було проведено після повернення обвинувального акта судом 25.06.2013 року. Як стверджує прокурор, згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у низці постанов, зокрема й постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 15.04.2024, після звернення до суду з обвинувальним актом досудове розслідування вважається завершеним, і будь-які слідчі або процесуальні дії, пов`язані із отриманням доказів є недопустимими.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі №753/25892/21, повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам КПК (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК), не відновлює досудове розслідування. В ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій. Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду. Якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та/або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватись недопустимими, як отримані після закінчення досудового розслідування. Прокурор може повторно звернутися до суду із обвинувальним актом чи клопотанням в межах розумного строку, без невиправданих затримок у часі, після закінчення виконання процесуальних дій, які були необхідними на виконання ухвали суду для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК і подальшого звернення з ними до суду.

Прокурор, мотивуючи обставину про необхідність закриття кримінального провадження, вказує, що у провадженні наявні суперечливі показання ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та інших свідків, які стверджували, що за кермом перебував ОСОБА_8 . Проте висновки комплексних експертиз 2013 року чітко вказують, що на момент ДТП водієм була саме ОСОБА_7 . Однак повідомлення про підозру їй не було вручено у встановленому законом порядку, оскільки, за даними слідства, вона покинула Україну, ще до вручення повідомлення. Дані про вручення були внесені до ЄРДР без дотримання вимог ст. 278 КПК України, з огляду на відсутність можливості встановити її місцезнаходження.

З урахуванням того, що всі ключові докази вини ОСОБА_7 , були отримані вже після повернення обвинувального акта 25.06.2013 та з огляду на їх недопустимість відповідно до норм КПК та судової практики, прокурор дійшов висновку про неможливість доведення вини ОСОБА_7 у межах кримінального провадження №0000057, а саме складання повідомлення про підозру особі, у спосіб визначений КПК України. Саме тому було прийнято рішення про його закриття.

Таким чином, за змістом постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №753/25892/21, слідчий суддя погоджується з висновками прокурора, викладеними в оскаржуваній постанові, що після першого звернення до суду з обвинувальним актом досудове розслідування вважається завершеним, а будь-які слідчі чи процесуальні дії, не спрямовані виключно на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог КПК після його повернення, є недопустимими. Отже, отримані внаслідок таких дій докази не можуть бути використані як підстава для подальшого обвинувачення. Враховуючи зазначене, постанова прокурора про закриття кримінального провадження за таких обставин є обґрунтованою, відповідає положенням кримінального процесуального закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України як на підставу для закриття кримінального провадження, прокурор обґрунтовує свою позицію відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зокрема, прокурор зазначає, що цей злочин є умисним і передбачає наявність прямого умислу на введення слідства в оману шляхом надання завідомо неправдивих показань. Водночас відповідно до ст. 63 Конституції України, ч. 2 ст. 385 та ст. 18 КПК України, кожна особа має право не свідчити проти себе чи своїх близьких родичів, а також не може бути примушена до самовикриття.

Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на момент надання показань перебували у родинних стосунках і в межах кримінального провадження ОСОБА_8 було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, їх показання не можуть розцінюватися як злочинні дії у розумінні ст. 384 КК України.

З огляду на це, слідчий суддя вважає, що прокурор дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прямого умислу, необхідного для кваліфікації за ч. 1 ст. 384 КК України, що, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є підставою для закриття кримінального провадження у цій частині. Таким чином, постанова прокурора в оскаржуваній частині є правомірною та не підлягає скасуванню.

Оцінюючи доводи адвоката щодо можливості об`єднання двох проваджень та здійснення досудового розслідування у межах обєднаного провадження, слідчий суддя погоджується із доводами прокурора в судовому засідання, враховуючи про цьому положення п. 7 ст. 217 КПК України.

Так, відповідно до п. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

Отже, враховуючи те, що раніше розпочатим кримінальним провадженням є провадження №0000057, і як вже зазначено вище та підтримано слідчим суддею, строк досудового розслідування у ньому вважається завершеним після направлення обвинувального акта до суду, об`єднання цього провадження з новоутвореним №0000056 не призведе до процесуального вирішення, а, навпаки, матиме наслідком повернення до попереднього стану, тобто із завершеним досудовим розслідуванням та неможливістю використання зібраних доказів. У результаті це зумовить необхідність закриття об`єднаного провадження з тих самих підстав, що й раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК України).

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Беззаперечним є факт порушення прав потерпілого на здійснення належного досудового розслідування як до направлення обвинувального акта до суду, так і після його повернення, зокрема шляхом відновлення та продовження досудового розслідування і збирання доказів для доведення вини ОСОБА_7 . Водночас, навіть з урахуванням цього факту, рішення у кримінальному провадженні приймаються виключно на підставі положень кримінального процесуального законодавства та усталеної судової практики. З огляду на це, процесуальне рішення прокурора про закриття кримінального провадження є законним і таким, що відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас слідчий суддя звертає увагу, що до зазначеної ситуації призвели обставини неналежного реагування на хід кримінального провадження, починаючи з 2013 року, що потребувало належного процесуального контролю з боку органів прокуратури, суду, а також представників потерпілого. Зокрема, на постанови прокурора, винесені після повернення обвинувального акта судом, не було подано жодної скарги у спосіб, передбачений КПК України, що фактично унеможливило своєчасну правову оцінку цих рішень.

У такому контексті повторне внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за тією ж подією не суперечить положенням ст. 214 та п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а навпаки розглядається як допустима та обґрунтована процесуальна дія, що є альтернативним способом реалізації завдань кримінального провадження.

Згідно зі ст. 2 КПК України, такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням наведених вище висновків слідчого судді, зроблених на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства та усталеної практики Верховного Суду, постанова прокурора про закриття кримінального провадження є законною, належним чином мотивованою і не підлягає скасуванню. У зв`язку з цим у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 24, 36, 284, 303, 306, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом ОСОБА_4 , на постанову прокурора відділу процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності управління нагляду за додержанням Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіка Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 від 25.02.2025 про закриття кримінального провадження № 0000057 від 21.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 384 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Cлідчий суддя ОСОБА_1