Справа № 727/1859/25
Провадження № 1-кп/727/211/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000052 від 17.01.2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 у січні 2025 року вчинив умисне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 12.01.2025 року біля 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у під`їзді будинку за адресою АДРЕСА_2 , безпідставно, діючи умисно, протиправно, з хуліганських спонукань, демонструючи зверхність, вседозволеність, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки у громадських місцях, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, без умислу на спричинення тілесних ушкоджень, пошкодив побутовою сокирою елементи вхідних дерев`яних дверей квартири №45 , мешканцем якої являється ОСОБА_4 , після чого продовжуючи свої протиправні наміри, у присутності свідків, пошкодив електролічильники споживачів квартири АДРЕСА_4 .

Внасідок зазначених протиправних дій ОСОБА_6 завдав збитків ОСОБА_4 на загальну суму 3700 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково. Пояснив суду, що того дня був на роботі. Він переписувався з потерпілою. ОСОБА_4 почала негативно реагувати на його компліменти та ображати, після чого він вирішив поїхати до неї та поговорити. Потерпіла двері не відчинила, вони розмовляли через двері та сварились. Він стукав кулаком у двері, пам`ятає не все. Через деякий час вийшов сусід та зробив йому зауваження, оскільки він стояв із сокирою. Потім прийшов ОСОБА_7 , ображав його. Він зробив декілька кроків до нього, проте той втік. Пам`ятає, що бив по щитовій та дверях потерпілої сокирою. Чим саме потерпіла його образила він не пам`ятає. Шкодує, що так сталось.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що раніше перебувала у стосунках із обвинуваченим. 12.01.2025 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 почав стукати їй у двері. Їй було відомо, що у нього є якийсь діагноз. Він хотів з`ясувати стосунки, проте вона не впустила його. Обвинувачений продовжував стукати у двері якимось предметом, тому потерпіла зателефонувала їх спільному знайомому ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_8 почав бити по щитовій, на що вийшов її сусід і зробив йому зауваження. Сусід сказав, що в обвинуваченого в руках була сокира. Через деякий час приїхав ОСОБА_7 та намагався заспокоїти ОСОБА_6 , проте той його не слухав. Вона вимушена була викликати поліцію. Це тривало біля 20-30 хвилин. Внаслідок протиправних дій було побито двері її квартири, розбито щитову, на поверсі зникло світло. Завдану шкоду не відшкодовано.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що 12.01.2025 року йому зателефонувала потерпіла, сказала, що обвинувачений ломиться до неї в двері. Він приїхав туди і побачив як ОСОБА_6 бив сокирою по дверях ОСОБА_4 . Біля її дверей стояв його рюкзак. Він намагався його зупинити, проте той кинувся на нього з сокирою, при цьому бив сокирою по стінах будинку, щитовій. Це тривало хвилин 20. Свідок піднявся на п`ятий поверх і попросив викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що мешкає по сусідству з ОСОБА_4 . Йому відомо, що раніше обвинувачений та потерпіла жили разом. Приблизно два місяці тому, перебуваючи вдома, він почув стук, а потім зникло світло. Свідок вийшов на коридор і побачив обвинуваченого із сокирою. Двері до квартири ОСОБА_4 були побиті. Також була розбита щитова, зникло світло. На сходовій клітині він бачив ще якогось хлопця, потерпіла просила викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що обвинувачений її син. 12.01.2025 року їй зателефонував вітчим ОСОБА_4 та сказав, що син потрощив щитову та двері до її квартири. Вона зателефонувала до сина і той їй сказав, що вони із потерпілою по телефону посварилися, ОСОБА_4 його образила. Потерпілій було відомо про хворобу сина.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, крім показів потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , підтверджується письмовими доказами, дослідженими та проаналізованими судом, а саме:

-Витягом з ЄРДР №0000052 від 17.01.2025 року, з якого вбачається, що 16.01.2025 року ОСОБА_4 повідомила про те, що 12.01.2025 року біля 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , безпідставно, діючи умисно, протиправно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пошкодив побутовою сокирою елементи вхідних дверей квартири №45 , мешканцем якої є ОСОБА_4 , після чого продовжуючи свої протиправні наміри у пристуності свідків пошкодив електролічильники споживачів квартири АДРЕСА_4 . Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_12 завдав збитків ОСОБА_4 на суму 3700 гривень (а.п.1-3 Том 1);

-Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16.01.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_4 повідомила, що 12.01.2025 року біля 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у громадському місці, а саме в під`зді будинку АДРЕСА_2 , поводячи себе зухвало та порушуючи громадський порядок, пошкодив електрощитову та вхідні двері квартири №45 предметом, схожим на сокиру, чим спричинив матеріальну шкоду (а.п.14-16 Том 1);

-Протоколом огляду місця події від 25.01.2025 року, у ході проведення якого було оглянуто житловий п`ятиповерховий будинок по АДРЕСА_2 . Безпосереднім оглядом встановлено, що вхід до будинку здійснюється через сходи. Вхід до під`їзду здійснюється через одностворчасті двері. У подальшому, рухаючись по сходовій клітині потрапляємо на 4 поверх, де по правій стороні знаходяться двохстворчасті двері без дверних ручок. У подальшому, потрапляємо до загального коридору, де знаходяться квартири під АДРЕСА_5 по правій стороні від входу до коридору знаходиться електрощитова із металевими дверцятами коричневого кольору на момент огляду зачинені. При відкритті дверцят спостерігаємо електролічильники належні споживачам квартир АДРЕСА_6 на момент огляду без пошкоджень. Зі слів ОСОБА_4 їх ремонт було здійснено 12.01.2025 року. Оглядаючи двері квартири №45 , власником якої є потерпіла, спостерігаємо одностворчасті двері із дерев`яного матеріалу коричневого кольору, на яких наявні биті пошкодження на краю дверей по правій стороні, розміром 1см., вище дверної ручки, а також по центру вище оглядового дзеркальця із внутрішньої сторони дверей наявне пошкодження у вигляді зірваної частини дерев`яної балки (а.п. 24-32 Том 1 );

-Заявою ОСОБА_6 від 14.01.2025 року, відповідно до якої останній добровільно видав працівникам поліції сокиру, якою він заподіяв 12.01.2025 року по АДРЕСА_7 пошкодження, чим своїми діями вчинив хуліганські дії (а.п.44 Том 1);

-Протоколом огляду речей від 24.01.2025 року, відповідно до якого було оглянуто сокиру з дерев`яною рукояткою та металевим лезом, яку добровільно видав ОСОБА_6 . На металевому лезі наявні корозійні плями у вигляді іржі, а на одній із частин леза наявне маркування у вигляді гравіювання з позначкою «987Г» (а.п.45-47 Том 1);

-Довідкою Чернівецького учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих №01/08 від 31.01.2025 року, відповідно до якої вартість завданих збитків, а саме ремонт вхідних дверей, які були встановлені по АДРЕСА_7 , склала 3700 гривень (а.п.61 Том 1);

-Висновком судово-психіатричної експертизи №166 від 05.02.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі шизотипового розладу, стан ремісії, за своїм психічним станом він може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 також виявляв ознаки психічного захворювання у формі шизотипового розладу. За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п.76-77 Том 1).

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Суд критично оцінює позицію сторони захисту щодо провокування обвинуваченого потрепілою, внаслідок чого він не стримався та вчинив дії, викладені в обвинуваченні, оскільки його винуватість у вчиненні проступку доведена і сумніву не викликає. Таку позицію обвинуваченого, суд вважає способом, обраним ним для свого захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Аналізуючи досліджені судом докази, що надані сторонами обвинувачення та захисту, суд не приймає до уваги зазначені доводи обвинуваченого.

Так, визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.

На виконання вказаних вимог Закону, судом було безпосередньо досліджено зібрані по справі стороною обвинувачення докази, зокрема: протокол огляду місця події від 25.01.2025 року, заяву ОСОБА_6 від 14.01.2025 року, протокол огляду речей від 24.01.2025 року та покази потерпілої ОСОБА_4 та свідків, які в своїй сукупності беззаперечно доводять винуваватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суду показали, що бачили на місці вчинення кримінального правопорушення обвинуваченого із сокирою в руках. Вказали, що саме ОСОБА_6 пошкодив двері до квартири потерпілої та щитову на четвертому поверсі будинку. При цьому, останній на прохання свідка ОСОБА_9 припинити протиправні дії не реагував, а навпаки кинувся на останнього із сокирою.

Вказані докази є достатніми та в сукупності із документами та висновками експертів дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України суд зазначає наступне.

Так, із змісту положень ст. 296 КК України вбачається, що хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Отже, безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносними, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного та конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема: вчинення ОСОБА_6 протиправних дій, внаслідок яких було пошкоджено електрощитову на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_2 , відмова припинити протиправні дії та переслідування із сокирою свідка ОСОБА_9 , пошкодження вхідних дверей до квартири потерпілої ОСОБА_4 , безсумнівно свідчить про свідоме бажання обвинуваченого саме порушити громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а не вчинити злочин проти особи з особистих мотивів, а томусуд приходить до висновку, що дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Окрім того, суд враховує, що обвинувачений вчиняв протиправні дії у громадському місці, внаслідок його дій було завдано шкоду не лише потерпілій, а й іншим мешканцям, у яких внаслідок пошкодження електрощитової зникло світло. Також, протиправні дії ОСОБА_6 продовжив вчиняти і щодо свідка ОСОБА_9 , оскільки кинувся на нього з сокирою.

Доводи сторони захисту проте те, що події 12.01.2025 року відбулись внаслідок провокування обвинуваченого потерпілою, яка його ображала, суд відхиляє, оскільки того дня ОСОБА_4 та ОСОБА_6 особисто не зустрічались. Доказів на підтвердження надсилання потерпілою образ обвинуваченому в смс-переписці суду надано не було. ОСОБА_4 у судовому засіданні такий факт заперечувала, зазначивши що вони просто спілкувались.

Розглядаючи клопотання захисника про визнання доказів недопустимими, суд зазначає наступне:

Так, захисник просить визнати недопустимими процесуальні документи, які на її думку містять ознаки підробки, а саме: клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні від 10.02.2025 року, складене прокурором ОСОБА_13 , яка не входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні (а.п.10 Том 2); постанову про визначення групи дізнавачів та доручення про проведення досудового розслідування у криміналньому провадженні від 31.01.2025 року, постанову про продовження строку досудового розслідування від 31.01.2025 року (а.п.10-11, 65), засвідчені від імені начальника СД майора поліції ОСОБА_14 підписом, який не відповідає підпису останнього в інших процесуальних документах.

Наведені доводи захисника, суд відхиляє з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження підроблення підпису начальника СД майора поліції ОСОБА_14 . Щодо клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні від 10.02.2025 року, суд зауважує, що дане клопотання будь-якого доказового значення не має, оскільки судом було проведеного повний судовий розгляд по даному кримінальному провадженню. Окрім того, клопотання від 10.02.2025 року було підписано прокуром ОСОБА_15 , яка входить до групи прокурорів у провадженні.

Також, захисник посилалась на те, що усі докази, здобуті стороною обвинувачення після 05.02.2025 року, зокрема: допит підозрюваного від 05.02.2025 року, пояснення ОСОБА_6 є очевидно недопустимими доказами,оскільки проведені без захисника, хоча у даному випадку його участь була обов`язковою.

Вказані аргументи суд відхиляє, оскільки відповідно до вимог ст.23 КПК України показання учасників провадження суд отримує усно та безпосередньо, що і було зроблено судом шляхом надання показань обвинуваченим під час судового розгляду.

Окрім того, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо порушення права на захист обвинуваченого, внаслідок чого його слід виправдати у пред`явленому обвинуваченні.

Так, висновком судово-психіатричної експертизи №166 від 05.02.2025 року було встановлено, що ОСОБА_6 виявляє ознаки психічного захворювання у формі шизотипового розладу, стан ремісії, внаслідок чого відповідно до ст.52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою.

У матеріалах кримінального провадження наявний договір про надання правничої допомоги від 05.02.2025 року, укладений між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_16 , який містить підписи обох сторін; ордер про надання правничої допомоги, підписаний адвокатом ОСОБА_16 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Справжність підпису обвинуваченого ОСОБА_6 у договорі від 05.02.2025 року належними та допустимими доказами, зокрема висновком почеркознавчої експертизи, спростовано не було. Ордер №1104152 відповідає вимогам Положення про ордер на надання правничої допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №41 від 12.04.2019 року, зокрема п.9, п.12 Положення.

Також, суд враховує, що 07.02.2025 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, і з цього часу захисник здійснювала захист прав обвинуваченого.

Будь-які слідчі дії з метою здобуття доказів у період з 05.02.2025 року по 07.02.2025 року за участю ОСОБА_6 не проводились.

Твердження захисника про ненадання їй можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та не залучення її як захисника ОСОБА_6 до процесуальних дій 10.02.2025 року, що на її думку, є істотним порушенням вимог КПК України та підставою для ухвалення виправдувального вироку, суд вважає необгрунтованими.

Так, на підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_5 долучила клопотання адвоката про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 08.02.2025 року та докази надсилання даного клопотання на електронну адресу поліції (ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області) у суботу (вихідний день) 08.02.2025 року о 18 год. 21 хв. При цьому, 10.02.2025 року у понеділок у приміщенні Чернівецької окружної прокуратури обвинуваченим ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_16 було складено розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру досудового розслідування, заяву про розгляд кримінального провадження у спрощеному провадженні, після чого матеріали кримінального провадження цього ж дня скеровано до Шевченківського районного суду м.Чернівці. Справжність підпису обвинуваченого ОСОБА_6 у розписці та заяві належними та допустимими доказами, зокрема висновком почеркознавчої експертизи, спростовано не було.

13.02.2025 року захисник ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про надання їй можливості ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, яке було задоволено судом та того ж дня, негайно, надано можливість у повному обсязі ознайомитись із матеріалами провадження, що підтверджується її власноручним підписом у заяві (а.п. 15 Том 2).

З огляду на зазначене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, те, що згідно до ст.12 КК України, правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України є проступком.

Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, у вчиненому щиро кається, завдану шкоду потерпілій не відшкодовано. Суд приймає до увагу ту обставину, що ОСОБА_6 виявляє ознаки психічного захворювання у формі шизотипового розладу, стан ремісії, за своїм психічним станом він може віддавати звіт своїм діям та керувати ними.

Суд враховує, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведену обставину суд, на підставі ст. 66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлені.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції статті ч.1 ст.296 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У даному випадку, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 65 Кримінального кодексу України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, стан його психічного здоров`я: страждає на психічне захворювання у формі шизотипового розладу,пом`якшуючу покарання обставину, відсутність обтяжуючих вину обставин, майновий стан обвинуваченого і вважає за необхідне обрати йому покарання у виді пробаційного нагляду.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_6 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; обмежитись у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_4 .

Речовий доказ: сокиру із рукояткою, виготовленою із бруска дерева, упаковану до сейф-пакету НПУ PSP 3234380, яку передано на зберігання до камери збергіання ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1