Справа № 355/1348/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/6014/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001058 від 19 квітня 2024 року за ч.4 ст.153 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання (смт. Глеваха). Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 проживає спільно із рідною матір`ю ОСОБА_8 , рідною сестрою ОСОБА_9 , яка має рідну доньку ОСОБА_10 . Посилається на вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаного із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (сексуальне насильство). Підставою для звернення з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру є висновок судово-психіатричної експертизи № 756 згідно з яких він страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді Шизофренії параноїдної, безперервний перебіг, апато-абулітичний тип дефекту, галюцинаторний синдром і за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь. Прокурор послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 може вчинити суспільно-небезпечні діяння, в тому числі і проти свободи та статевої недоторканості особи, оскільки у останнього згідно висновку судово-психіатричної експертизи активний тип суспільної небезпечності у вигляді галюцинаторної симптоматики, наявність тривожності, напруженості, підозрілості поряд з відсутністю критичної оцінки свого стану. Тому вважає, що наявні підстави вважати, що інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та не забезпечить безпеку його та інших учасників кримінального провадження.

Ухвалою суду продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання (смт. Глеваха) строком на 60 діб до 28 грудня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в закладі з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, послався на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років, у зв`язку з чим, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, він зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, а також ті обставини, що ОСОБА_7 хоч і має місце реєстрації, але має психічні захворювання, а отже не може керувати своїми діями, а тому, може продовжити злочинну діяльність, або вчинити нове правопорушення. Також суд прийшов до висновку, що менш суворий запобіжний захід, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді передання на піклування його матері з обов`язковим лікарським наглядом.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на необґрунтованість та несправедливість ухвали суду. Вважає, що прокурор не надав суду жодних доказів чи доводів щодо наявності та обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і , відповідно, необхідності у продовженні саме такого запобіжного заходу, а також не навів конкретних ризиків, які можуть існувати, та зазначає, що подане ним клопотання ґрунтується лише на припущеннях.

Вважає, що судом не наведено достатніх мотивів і відсутнє конкретне обґрунтування, з яких міркувань суд прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру повідомлені, клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали, що надійшли на запит суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, судом може бути застосований запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Розгляд питань, пов`язаних із застосуванням запобіжних заходів та їх продовження, регламентований главою 18 КПК України.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_7 , фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його поміщення до зазначеного закладу у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування ОСОБА_7 у закладі з надання психіатричної допомоги на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження вказаного запобіжного заходу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків, та про те, що висновки суду ґрунтуються лише на припущеннях, є безпідставними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як вбачається з матеріалів справи, та що не заперечується захисником, підставою для звернення з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру є висновок судово-психіатричної експертизи № 756 згідно з яких він страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді Шизофренії параноїдної, безперервний перебіг, апато-абулітичний тип дефекту, галюцинаторний синдром і за психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні суспільно- небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (сексуальне насильство), що підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні.

Більш того, неповнолітня особа, щодо якої ОСОБА_7 було вчинено інкриміновані йому дії, є рідною донькою його сестри та вони всі спільно проживають за однією адресою, що свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді передання на піклування його матері за місцем його проживання з обов`язковим лікарським наглядом, про що просить захисник.

Посилання захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги, дію якого продовжено , має забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2024 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: