Справа № 304/371/25 Провадження № 1-кп/304/175/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000231 від 18 серпня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Зарічево Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, будівельника, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В :

сімнадцятого серпня 2024 року близько 21.40 год, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_1 , рухаючись дорогою національного значення Н-13 Львів Самбір Ужгород, по вулиці Центральній у селі Дубриничі у напрямку села Мирча Ужгородського району Закарпатської області, в порушення пунктів 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху України, у темну пору доби не врахував дорожню обстановку та не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого навпроти будинку № 46 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався проїзною частиною дороги в попутному напрямку руху, та спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді «поєднаної тупої травми голови, тулубу у вигляді перелому основи черепа з переходом на склепіння черепа, забою речовини головного мозку, субарахноїдального крововиливу, переломів ребер з обох сторін по різним анатомічним лініям, закритого перелому нижньої щелепи зліва, розриву акроміальноключичного з`єднання зліва, відкритого перелому ості лівої лопатки, забою обох легень, розривів обох легень, селезінки, печінки, ускладнилось зовнішньою та внутрішньою крововтратою і розвитком шоку», які згідно висновку судово-медичної експертизи № 584 від 12 вересня 2024 року спричинили смерть потерпілого, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою від 17 лютого 2025 року у даному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 13 березня цього ж року справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 17 серпня 2024 року близько 22.00 год їхав з другом ОСОБА_7 з дому у напрямку села Дубриничі Ужгородського району. Швидкість була у межах 50 км, дорога була суха і потерпілого він взагалі не бачив шлях не освітлювався і де до моменту зіткнення був велосипедист видно не було. Після удару він відразу зупинився, підбіг до людини та почав кликати людей, щоб викликали швидку; згодом приїхала і карета швидкої медичної допомоги, і поліція.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив врахувати обставини події, що мала місце за участю його підзахисного, а саме темну пору добу, неосвітленість ділянки дороги, де сталася ДТП, відсутність будь-якого світловідбиваючого елементу як на потерпілому, так і на велосипеді, а також його перебування у стані алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_4 був тверезий, швидкості не перевищував, відразу надав потерпілому необхідну допомогу, викликавши швидку, не зволікаючи взяв участь у фінансових питаннях, пов`язаних з похованням потерпілого, примирився з його дружиною та донькою і відшкодував їм шкоду, через що останні не мають до нього будь-яких претензій. Просив врахувати, що ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а відтак застосувати стосовно нього покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі; крім цього не вважав доцільним позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом. Також просив виключити з обвинувачення обставину вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку як обтяжуючу, оскільки ОСОБА_4 не бачив, яка саме особа керувала велосипедом.

Прокурор у судовому засіданні вказував на обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вважав достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а з врахуванням встановлених органом досудового розслідування та судом обставин висновку органу пробації, перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння та відсутність такого стану у обвинуваченого, вважав можливим звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням, а також призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки.

Кримінальне провадження розглядається у відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ст. 325 КПК України не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності потерпілих враховується те, що судом їм своєчасно надіслано повідомлення, в яких вказується про дату, час та місце розгляду справи й те, що потерпілими подані суду клопотання про розгляд справи без їх участі, претензій до обвинуваченого не мають та погоджуються на призначення обвинуваченому покарання без реального його відбуття, тобто із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, така повністю підтверджується дослідженими і перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема:

- висновком експерта № 584 від 12 вересня 2024 року згідно якого смерть громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від поєднаної тупої травми голови, тулубу у вигляді перелому основи черепа з переходом на склепіння черепа, забою речовини головного мозку, субарахноїдального крововиливу, переломів ребер з обох сторін по різним анатомічним лініям, закритого перелому нижньої щелепи зліва, розриву акроміальноключичного з`єднання зліва, відкритого перелому ості лівої лопатки, забою обох легень, розривів обох легень, селезінки, печінки, ускладнилось зовнішньою та внутрішньою крововтратою і розвитком шоку. Вказані тілесні ушкодження є характерними для транспортної пригоди, виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова рухаючогося транспортного засобу з подальшим відкиданням, падінням і ударянням об тверде підлегле покриття з висоти сидіння рухаючогося велосипеда під час вказаної ДТП, яка мала місце 17 серпня 2024 року і не суперечить обставинам справи. При судово-токсикологічній експертизі в крові від трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,39 ‰, що відноситься до сп`яніння легкого ступеня;

- висновком судово-медичної (токсикологічної) експертизи № 1693 від 26 серпня 2024 року, згідної з якою у крові ОСОБА_4 , 2005 року народження, не виявлено етиловий спирт та його ізомери (забір крові проведено 18.08.2024 о 01.20 год);

- висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/107-24/8973-ІТ від 03 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що на момент експертного огляду та відповідно і ДТП робоча гальмова система автомобіля марки «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_1 , а також ходова частина та система рульового керування знаходилися у працездатному стані; виявлені несправності системи освітлення та світлової сигналізації утворились в результаті ДТП;

- висновком авто-технічної експертизи обставин та механізму ДТП № СЕ-19/107-24/12502-ІТ від 05 грудня 2024 року, згідно з яким у даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.2 та 12.3. Правил дорожнього руху України, а велосипедист ОСОБА_6 керуватися вимогами розділу 6 цих Правил, та як учасник дорожнього руху, рухаючись по проїзній частині дороги прямолінійно, повинен був також керуватися загальними вимогами Правил. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних в умовах даної дорожньої ситуації, водій ОСОБА_4 мав технічну можливість шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, зменшити свою швидкість до швидкості руху велосипедиста та, тим самим, уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 , а відтак у діях водія вбачається невідповідність технічним вимогам п. 12.3. Правил, недотримання яких перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком судової інженерної транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/107-24/9543-ІТ від 04 жовтня 2024 року, згідно якого під час зіткнення автомобіль марки «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_1 , контактував передньою правою частиною кузова із задньою частиною велосипеду сірого кольору, без маркування; наїзд мав місце на відрізку автодороги у селі Дубриничі Ужгородського району по вулиці Центральній поблизу будинків № 46 та № 48 на смузі руху напрямком до села Мирча.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого та оцінкою експертних висновків, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками; на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, його молодий вік, а також відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

З приводу зазначеної у обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку як такої, що обтяжує покарання обвинуваченому, то суд погоджується із запереченнями сторони захисту, виходячи з такого.

Обтяжуючі обставини, зазначені у ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину стосовно особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину стосовно малолітньої дитини або у присутності дитини.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини.

За наведених обставин спричинення смерті потерпілому ОСОБА_6 в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалось і не могло охоплюватися умислом ОСОБА_4 , а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Тому посилання органу досудового розслідування в обвинувальному акті на таку обставину підлягає виключенню з обвинувачення.

Зазначене узгоджується з позиціями Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 листопада 2024 року (справа № 365/833/16-к, провадження № 51-2719км24), від 07 вересня 2023 року (справа № 672/1522/18, провадження № 51-1046км21).

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

За змістом ст. 75 КК України застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з огляду на тяжкість злочину, дані про особу винного та інші обставини кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином справедливість покарання законодавець пов`язує не тільки з даними про особу винуватця, пом`якшуючими обставинами, класифікацією злочинів (ст. 12 КК України), а й з обставинами кримінального провадження, суспільною небезпечністю конкретних діянь, метою попередження вчинення засудженим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Обираючи ОСОБА_4 основне покарання й вирішуючи питання про порядок його відбування, суд вважає за можливим застосувати положення ст. 75 КК України.

Так суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем постійного проживання, є молодим за віком, повністю відшкодував потерпілим шкоду і такі не мають до нього жодних претензій та не заперечують щодо призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, а також наявність інших пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і відсутність обставин, що таке обтяжують. Також суд враховує поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, який відразу зупинився та вжив всіх заходів задля забезпечення потерпілого невідкладною медичною допомогою.

Крім цього суд приймає до уваги встановлені у судовому засіданні обставини порушення вимог Правил дорожнього руху України самим потерпілим ОСОБА_6 , який у темну пору доби рухався по дорозі на велосипеді без ліхтаря (фари)/світлоповертачів, а також у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, беручи також до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно з якою орган пробації зважаючи на те, що ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується вперше, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення, вважає, що виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення мінімального нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення і запобігання вчиненню обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень, а також враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, є молодим за віком, повністю відшкодував спричинену шкоду та з урахуванням позиції потерпілих, які не мають до обвинуваченого жодних претензій, а також прокурора, який вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від реального відбування такого, суд прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії із застосуванням до основного покарання положень ст. 75, 76 КК України.

Також при призначенні ОСОБА_4 додаткового покарання суд вважає, що під час судового розгляду не було встановлено даних на підтвердження того, що обвинувачений потребує постійного користування транспортним засобом з певних медичних причин, існування яких потребувало б більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, а тому з огляду на викладене, не перебування на обліках у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра, добровільне відшкодування шкоди, повне визнання своєї винуватості, наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та думка потерпілих з урахуванням наведених вище обставин не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, необхідно також визначити справедливий розмір такого покарання.

Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами на строк 2 роки буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку, враховуючи дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також порушення Правил дорожнього руху України, яке допущено обвинуваченим та призвело до настання суспільно-небезпечних наслідків, а саме смерті потерпілого.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Що стосується запобіжного заходу, то такий відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку ст. 100, 124, 174 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме автомобіль марки «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що знаходяться на майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернути ОСОБА_4 ; велосипед сірого кольору без маркування, що знаходиться на майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернути потерпілій ОСОБА_8 ; оптичний диск з надписом «Media» та написом DVD+R 4.7 Gb 120 min, що зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000231 від 18 серпня 2024 року у органу досудового розслідування при них зберігати.

Процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/107-24/8973-ІТ від 03 жовтня 2024 року у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп., № СЕ-19/107-24/9543-ІТ від 04 жовтня 2024 року у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп., а також № СЕ-19/107-24/12502-ІТ від 05 грудня 2024 року у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2024 року у виді арешту майна скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1