Справа № 569/4429/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000011 від 11.01.2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час розгляду обвинувального акту, прокурор подав письмове клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, покликаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому обвинувачується. Оскільки на даний час вказані ризики не зменшились і продовжують існувати та обґрунтовано виправдовують подальше тримання обвинуваченого під домашнім арештом.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, однак просили змінити йому час перебування під домашнім арештом, а мане з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності у зв`язку із проходження військової служби в ЗСУ.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194. 1 ст. 307, ч 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розгляду ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду відносно ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком 60 днів, тобто до 17.03.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року у справі №1-28/2017 «Щодо відповідності Конституції України положення 3 речення ч. 3 ст. 315 КПК України», суд зазначив: Україна є демократичною, правовою державою; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати; людина, її життя і здоров» я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (ст. ст. 1, 3 ч. ч. 1, 2 ст. 8, ч.1 ст. 55, ч. 1 ст. 24 Основного Закону України).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканість є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абз. 3 п. п. 2.1. п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року №2-рп/2016).

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканість, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у КПК України.

Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого відповідає вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 181 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Беручи до уваги вищевикладене, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення, а також те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, по місцю проживання, відносно якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби порушень виявлено не було.

Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби. Саме такий запобіжний захід гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Відповідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції(правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням домашнього арешту підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з того, що даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж домашній арешт не встановлено, а також приймає до уваги обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; ступінь тяжкості інкримінованих злочинів, тяжкість покарання за вчинення, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується.

Так, запобіжний захід у виді домашнього арешту застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Вирішуючи питання про продовження строку домашнього арешту, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , санкція найтяжчого з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Суд вважає, що із врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено судом в разі доведення його винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на потерпілих, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, які ще не допитані в судовому засіданні, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З часу обрання даного запобіжного заходу по даний час ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченого домашнього арешту, не відпали та продовжують існувати.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу не встановлено.

У справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, наявність постійного місця проживання та реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, як домашній арешт є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, з метою недопущення переховування обвинуваченого від суду, доцільним є покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176 - 179, 181, 315 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год 00 хв. строком на 60 днів, тобто до 13 травня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відлучатися за територію Рівненської області без дозволу прокурора чи суду; заборонити залишати житло за місцем проживання, за адресою АДРЕСА_1 , у період доби з з 21 год. 00 хв. до 07 год 00 хв наступного дня.

Термін дії ухвали та обов`язків, покладених судом, визначити до 13 травня 2025 року.

Виконання ухвали доручити Рівненському РУП ГУНП в Рівненській області (м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подано під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя -