Справа № 346/3364/21
Провадження № 1-кп/346/433/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000100 від 29 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в суді перебуває вказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року підготовче судове засідання призначено на 12 лютого 2025 року.

В підготовче судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_6 , який був належним чином повідомлений про дату та час підготовчого судового засідання.

На думку прокурора, з якою погодився захисник і обвинувачений, у зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання потерпілого, присутність якого є необхідною, судовий розгляд слід відкласти.

Разом з цим, 12 лютого 2025 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід - особисте зобов`язання, яке мотивує тим, що вважає невиправданим та необґрунтованим застосування відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 триває з 29 січня 2021 року, в судових інстанціях з 23 липня 2021 року, тобто більше чотирьох років. За вказаний період ОСОБА_5 не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій запобіжний захід відносно нього не обирався.

На даний час обвинувачений майже рік, а саме з березня 2024 року, утримується у Івано-Франківській установі виконання покарань «№12», де відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене на підставі незаконного та необгрунтованого вироку суду першої інстанції, ухваленого з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що констатовано апеляційним та касаційним судами.

Захисник вважає, що ризик вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, обумовлений фактом притягнення його до кримінальної відповідальності у минулому на даний час втратив свою дію і не можу бути єдиною підставою для подальшого застосування вказаного запобіжного заходу.

Зазначив, що ризик тиску на свідків та потерпілого, які в судовому засіданні надали покази на користь обвинуваченого, про що окремо зазначено у постанові касаційного кримінального суду, також не може бути розцінено як одну із підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні висновки експертиз, які покладено в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , що встановлено як ухвалою апеляційної інстанції так і постановою касаційного суду в даній справі, тому здійснення обвинуваченим тиску на експерта позбавлено будь-якого сенсу.

Ризик переховування обвинуваченого не може бути підставою утримання його під вартою, оскільки під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції він не ухилявся і не переховувався від суду, та не ухилився від відбування покарання після вступу обвинувального вироку суду першої інстанції в законну силу.

На даний час ОСОБА_5 позбавлений можливості сховати, знищити чи спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі наявні докази у кримінальному провадженні вже знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а речові докази, відповідно до вироку суду першої інстанції - знищені. Тому вважати, що обвинувачений будь-яким чином перешкоджатиме у кримінальному провадженню тим чи іншим чином немає жодних підстав.

З врахуванням цього захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений в судовому засіданні клопотання захисника підтримав.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання заперечив, вказав, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК україни продовжують існувати, обвинувачений може переховуватись від суду зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку його засудження, може впливати на потерпілого, свідків чи експертів у даному кримінальному провадженні. З огляду на репутацію обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за подібні злочини, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не здатне забезпечити уникнення вищевказаних ризиків.

Суд, заслухавши в судовому засіданні клопотання захисника, думку учасників процесу щодо обставин на які посилається захисник дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі "Харченко проти України" та у п. 170 рішення Суду у справі "Лабіта проти Італії", таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання від трьох до шести років позбавлення волі, раніше був неодноразово засуджений за злочини проти власності.

Судом встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 06 жовтня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено

покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року вказаний вирок

залишено без змін

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від

19 вересня 2024 року у кримінальному провадженні частково задоволено касаційну скаргу захисника, скасовано вказану ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду і призначено

новий розгляд в суді апеляційної інстанції, та обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу на думку суду був, зокрема, ризик переховування від суду з урахуванням ухваленого обвинувального вироку місцевим судом.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Підставою для продовження запобіжного заходу суд апеляційної інстанції вказав на наявність ризиків, визначених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 січня 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , вирок Коломийського міськрайонного суду від 06 жовтня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК

України скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, та продовжено ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Так, обираючи обвинуваченому запобіжний захід Верховний Суд виходив з наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе переховування від суду з урахуванням ухваленого обвинувального вироку місцевим судом. Суд вважає, що вказаний ризик не втратив своєї актуальності та продовжує існувати.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того,що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту не спростовано також наявність ризиків, передбачених також пунктами 3 та 5 статті 177 КПК України, а саме щодо можливого незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта у даному кримінальному провадженні, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання обвинуваченого під вартою, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює та враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років Суд зазначає, що обвинувачений є дієздатним, а тому не може не усвідомлювати тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання;

- дані, що характеризують його особу, репутацію обвинуваченого, його стан здоров`я, майновий стан, соціальні зв`язки. Суд враховує вказані обставини, як офіційну працевлаштованість обвинуваченого до його засудження, його задовільний майновий стан у звязку з постійним джерелом доходу (заробітної плати), міцні соціальні зв`язки (обвинувачений до затримання мав постійне місце проживання, проживав з дружиною та її родичами), що позитивно характеризує обвинуваченого. Разом з цим, суд не може відкинути інформацію про попередні судимості обвинуваченого за корисливі злочини, що характеризує його як особу, схильну до кримінально-караної поведінки, що не може знівелювати ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень;

- обвинуваченому відомі потерпілий, свідки та експерти у даному кримінальному провадженні, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати на них тиск та погрози з метою дачі неправдивих показів, відмови від добровільно наданих показів. Твердження захисту про те, що покази потерпілого та свідків, які були надані ними при попередньому розгляді кримінального провадження в суді суперечили обвинуваченню та радше виправдовували обвинуваченого суд оцінює критично, оскільки останні під час нового розгляду судом не допитані і суду на даному етапі не відомий зміст свідчень, які будуть ними надаватись в суді.

Суд вважає, що стороною захисту не доведено доказами факту достатності запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання для уникнення вказаних ризиків. Особисте зобов`язання, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру обвинувачення, на думку суду, на даному етапі не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 , та не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

З наведених підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 392 КПК України апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом, підлягають лише постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою. З огляду на це, ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу окремому оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 189-191, 331, 336, 369, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Підготовче сдове засідання відкласти на 14 год 30 хв 04 березня 2025 року.

В підготовче судове засідання викликати учасників судового првовадження.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1