Справа № 204/2888/25
Провадження № 1-в/204/415/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої розглядається справа ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №270 від 10.03.2025 року, зазначено, що внаслідок проведеної медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворого ОСОБА_6 залишається стабільним, що виражається в відсутності психопродуктивної симптоматики, компенсації емоційно-поведінкових порушень. Настрій рівний. В поведінці спокійній, впорядкованій. Емоційні реакції контрольовані пацієнтом за силою та частотою. Усвідомлює, в рамках наявного психоорганічного синдрому, наявність у себе психічного розладу, необхідність підтримуючої терапії в майбутньому. Вірно оцінює скоєне суспільно небезпечне діяння. За результатами оцінювання ризику насильства за шкалою HCR-20) (дослідження 10.03.2025p.): ризик насильства у майбутньому середній; ризик серйозної фізичної шкоди середній; ризик неминучого насильства низький. Таким чином, у теперішній час антисоціальних тенденцій в поведінці і висловлюваннях пацієнта не спостерігається, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Внаслідок проведеної медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан покращився, та залишається стабільним, що виражається в спокійній, упорядкованій поведінці, компенсації емоційно-поведінкових розладів, відсутності конфліктів, агресивних та аутоагресивних тенденцій, судомних нападів. В міру інтелектуальних здібностей пацієнта, сформувались настанови на відмову від вживання алкоголю в подальшому, погоджується з необхідністю постійного прийому підтримуючого лікування. Відповідно до шкали HCR-20 v3 (дослідження від 07.03.2025р.) ризик насильства у майбутньому оцінений як середній, ризик серйозної фізичної шкоди як середній, ризик неминучого насильства низький. Таким чином, у теперішній час антисоціальних тенденцій в поведінці пацієнта не спостерігається, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. ОСОБА_6 за своїм психічним станом потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В судовому засіданні представник установи підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №270 від 10.03.2025 року.

Пацієнт ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що почуває себе нормально та подальшого лікування не потребую. Також зазначив, що пам`ятає подію яка відбулась, однак стверджує, що вбивство бабусі він не здійснював, а це зробила його мати.

Захисник просив заяву представника установи щодо зміни примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 розглянути на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про зміну примусових заходів медичного характеру, так як надані ОСОБА_6 пояснення у судовому засіданні суперечать висновку комісії лікарів психіатрів, оскільки останній вважає, що йому не потрібно надалі лікуватись, не висловлює жаль щодо скоєного суспільно небезпечного діяння, а навпаки, стверджує, що він не здійснював вбивства, а це зробила його мати.

Законний представник пацієнта у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до наступного.

Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме: ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» з 21.08.2019 року по теперішній час. Діагноз: помірна деменція внаслідок епілепсії.

В обґрунтування необхідності зміни ОСОБА_8 виду примусових заходів медичного характеру у висновку комісії лікарів-психіатрів № 913 від 20.08.2024 року, зазначено, що внаслідок проведеної медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворого ОСОБА_6 залишається стабільним, що виражається в відсутності психопродуктивної симптоматики, компенсації емоційно-поведінкових порушень. Настрій рівний. В поведінці спокійній, впорядкованій. Емоційні реакції контрольовані пацієнтом за силою та частотою. Усвідомлює, в рамках наявного психоорганічного синдрому, наявність у себе психічного розладу, необхідність підтримуючої терапії в майбутньому. Вірно оцінює скоєне суспільно небезпечне діяння. За результатами оцінювання ризику насильства за шкалою HCR-20) (дослідження 10.03.2025p.): ризик насильства у майбутньому середній; ризик серйозної фізичної шкоди середній; ризик неминучого насильства низький. Таким чином, у теперішній час антисоціальних тенденцій в поведінці і висловлюваннях пацієнта не спостерігається, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Внаслідок проведеної медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан покращився, та залишається стабільним, що виражається в спокійній, упорядкованій поведінці, компенсації емоційно-поведінкових розладів, відсутності конфліктів, агресивних та аутоагресивних тенденцій, судомних нападів. В міру інтелектуальних здібностей пацієнта, сформувались настанови на відмову від вживання алкоголю в подальшому, погоджується з необхідністю постійного прийому підтримуючого лікування. Відповідно до шкали HCR-20 v3 (дослідження від 07.03.2025р.) ризик насильства у майбутньому оцінений як середній, ризик серйозної фізичної шкоди як середній, ризик неминучого насильства низький. Таким чином, у теперішній час антисоціальних тенденцій в поведінці пацієнта не спостерігається, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. ОСОБА_6 за своїм психічним станом потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 не усвідомлює необхідності подальшого лікування, не висловлює жалю щодо вчиненого суспільно небезпечного діяння, яке спричинило загибель людини, та вважає, що він не здійснював дане вбивство.

Враховуючи викладені обставини, суд робить висновок, що ОСОБА_6 не усвідомлює необхідності подальшого лікування, вважає, що він не вчиняв вбивства, тому незважаючи на те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_6 хоча і покращився але таке покращення не може свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а тому слід відмовити у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст.369-372, ст.ст.512, 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1