Справа №708/12/24
Провадження № 1-кп/708/58/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м.Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції);

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003168 від 07.10.2023, за яким:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Берестовка Липоводолинського району Сумської області, українець, громадянин України, освіта середня, одружений, військовослужбовець призваний на військову службу за мобілізацією, старший навідник мінометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», учасник бойових дій, має на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні «молодший сержант» 06.10.2023 біля 21 год 00 хв, знаходячись на подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , не передбачаючи можливості настання смерті іншої особи від вчинених ним дій, одночасно маючи змогу їх передбачити за більшої обачності, не маючи умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, діючи із злочинною недбалістю, неналежно оцінивши характер небезпеки, хоча повинен був і міг передбачити можливість падіння потерпілого і настання від цього суспільних небезпечних наслідків у виді смерті, наніс один удар долонею правої руки в область голови зліва, від якого потерпілий впав із висоти власного зросту спиною назад та в момент падіння контактував головою об земельне покриття, після чого ОСОБА_8 перебував у положенні сидячи та ОСОБА_4 продовжуючи свої злочині дії підійшов до нього та знявши із правої ноги резиновий ляпонець, тримаючи його в правій руці, завдав декілька ударів ляпонцем по лівій щоці ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 підвівся та ОСОБА_4 наніс йому ще один удар долонею правої руки в область голови зліва, від якого ОСОБА_8 впав із висоти власного росту спиною назад та в момент падіння повторно контактував головою об земельне покриття.

Вказані дії ОСОБА_4 спричинили тяжкі наслідки у вигляді наступних тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , а саме черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, лівостороннього субдурального крововиливу (по медичним даним), крововиливів у м`які мозкові оболонки обох півкуль та мозочка з проривом в бокові шлуночки, крововиливів у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, синців на обличчі, садна на верхній повіці правого ока, садна в ділянці правого тім`яного горба, синці на руках, синця на лівому стегні, синця на правій сідниці.

15.10.2023 ОСОБА_8 , перебуваючи на лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», помер. Відповідно до висновку експерта № 03-01/842 від 26.10.2024 причиною смерті є внутрішньочерепна травма у вигляді забоїв головного мозку, лівостороннього травматичного субдурального крововиливу (по медичним даним), крововиливів в м`які мозкові оболонки обох півкуль та мозочок з проривом в бокові шлуночки, що ускладнилось набряком-набубнявінням речовини головного мозку та мозочка, дислокаційним синдромом.

Відповідно до висновку експерта № 03-01/842/9 від 18.11.2023 не виключається можливість спричинення вищеописаних черепно-мозкових травм внаслідок падіння ОСОБА_8 , стоячи з наступним контактуванням його голови об площину (землю) після надання тілу прискорення в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 .

Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладені в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення суду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, детально підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення наведені вище.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 надав суду показання, відповідно до яких між ним та загиблим конфлікт виник через невиконання ОСОБА_8 своєї обіцянки усунути негативні наслідки після пошкодження майна ОСОБА_4 собакою ОСОБА_8 , а саме пошкодження тину. Зокрема останній обіцяв усе полагодити, але не приїхав, а коли до нього приїхав обвинувачений, то зрозумів, що він є не планував нічого робити. Через це не втримався, оскільки у нього вже закінчувалась відпустка і самостійно він вже не встигне усе зробити. Тому наніс йому декілька ударів без наміру завдання будь-якої шкоди. Коли стало відомо про смерть ОСОБА_8 обвинувачений допомагав його родині, надав грошові кошти на поховання та організацію поминального обіду.

Заслухавши учасників судового провадження суд дійшов висновку, що позиція обвинуваченого не викликає сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю. Його умисні дії, які виразились у вбивстві, вчиненому з необережності, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 119 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує таке:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання, зокрема позицію потерпілої, відповідно до якої остання не наполягала на призначенні судового покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема визнання своєї вини;

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (необережність), наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, які його обтяжують; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, зокрема надання матеріальної допомоги родині загиблого, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та/або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має позитивні характеристики з місця служби.

Також суд бере до відома досудову доповідь органу пробації щодо ОСОБА_4 , під час складення якої встановлено низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства.

На підставі викладеного та враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання, визначене санкцією ч. 1 ст. 119 КК України,у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, оскільки на переконання суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідно буде сприяти досягненню мети покарання.

Водночас, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, відомості про особу ОСОБА_4 , повне визнання ним своєї вини у вчиненому, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, його вклад у оборону та захист нашої держави, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання, а тому, на підставі ст. 75 КК України вважає доцільним звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою заявлений не був.

Наразі щодо ОСОБА_4 запобіжні заходи не застосовані і судом підстави для його застосування у зв`язку із ухваленням вироку не встановлені.

Питання щодо долі речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини за місцем проходження служби, повідомляти командира за місцем проходження служби про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини за місцем проходження служби.

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку, на підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України,покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме:

-завірену копію карти виїзду ШМД № 115, заповнену на ім`я ОСОБА_8 ;

-завірену копію карти виїзду ШМД № 115, заповнену на ім`я ОСОБА_8 ;

-компакт диск з аудіо записом «ab0(3)»;

-два диска лазерної системи зчитування сірого кольору,

залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Чигиринський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копію повного тексту вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1