21 листопада 2024 року
№ провадження 1-кп/646/1406/2024
В И Р О К

іменем України

21.11.2024 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 від 11.07.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Московка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи на території м. Куп`янська Харківської області, добровільно зайняв посаду, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора, при наступних обставинах.

24.02. 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє і наразі.

Після незаконного вторгненні на територію України та окупації частини території України, представниками збройних сил та інших державних органів рф створене незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, зокрема на території Куп`янського району Харківської області, тобто після 24.02.2022 року більш точного часу не встановлено, у громадянина України ОСОБА_3 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на колабораційну діяльність з державою агресором російською федерацією, а саме на добровільне заняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих або адміністративно господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора. З цією метою та з особистих мотивів, ОСОБА_3 14.07.2022 року перебуваючи на території тимчасово окупованого м. Куп`янська Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно зайняв посаду, непов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме посаду «исполняющего обязанности хоз.работника Кондрашовского территориального отдела Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области».

Після чого, з 14.07.2022 року по 06.09.2022 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи на вказаній посаді із визначеним за ним робочим місцем в адміністративній будівлі сільського клубу розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Московка, вул. Білгородська, виконував покладені на нього обов`язки, в тому числі займався здійснення благоустрою с. Московка, розносив поштову кореспонденцію, яку видавала окупаційна влада.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

В обвинувальному акті міститься клопотання прокурора про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені обставини та надав згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутністю, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт, в якому міститься клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви ОСОБА_3 про визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, яка була підписана 14.11.2024 року в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинувачений визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З огляду на позицію обвинуваченого, захисника та прокурора, враховуючи положення ст. ст. 381-382 КПК України, суд приходить до висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, які є належними, допустимими, не оспорюються учасниками судового провадження та є достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він має базову загальну середню освіту, не працює, не одружений, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення, перевиховання ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень можливо при призначенні йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги.

Що стосується додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд виходить з наступного.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у кримінальних правопорушень, є конфіскація майна.

Санкція ч. 2 ст. 111-1 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч. 1 ст. 59 КК України).

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу (ч. 2 ст. 59 КК України).

Таким чином, враховуючи, що покарання у виді конфіскації майна санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України встановлене як додаткове факультативне покарання, суд приходить до висновку про можливість не застосовувати його відносно ОСОБА_3 , враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, дані про особу ОСОБА_3 , його матеріальний стан та відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обиралась.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України і призначити покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги строком на 12 (дванадцять) років, без конфіскації майна.

Речові докази - документ (копія) сформований на форматі аркушу А4 складений на російській мові, з надрукованим текстом з назвою «Табель учета рабочего времени и расчета оплати труда» (мовою оригіналу) на 3 арк.; документ (копія) сформований на форматі аркушу А4 складений на російській мові, з надрукованим текстом з назвою «штатное расписание Кондрашовского территориального отдела» (мовою оригіналу) на 1 арк.; документ (копія) сформований на форматі аркушу А4 складений на російській мові, з надрукованим текстом з назвою «Личная карточка работника» (мовою оригіналу) на 2 арк.; документ (копія) сформований на форматі аркушу А4 складений на російській мові, з надрукованим текстом з назвою «Согласие на обработку персональных данных» (мовою оригіналу) на 1 арк.; документ (копія) сформований на форматі аркушу А4 складений на російській мові, з надрукованим текстом з назвою: паспорт на ім`я ОСОБА_3 на 1 арк.; картка платника податків ОСОБА_3 на 1 арк. - долучені до матеріалів провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального правопорушення може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України - вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя