Справа № 308/5249/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0000746 від 04.05.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369, ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000746 від 04.05.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369, ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2024 року постановлено призначити підготовче судове засідання по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000746 від 04.05.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369, ч.3 ст.368 КК України.

Згідно з протоколом потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.10.2024 дану справу №308/5249/24 розподілено судді ОСОБА_1 .

06.06.2024 захисником ОСОБА_6 до суду подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання мотивує тим, що орган досудового розслідування у змісті одного із наведених абзаців, а саме: «Так, станом на 2023 рік КЕБ м. Мукачево з підрядними організаціями було укладено ряд договорів на проведення ремонтних та будівельних робіт на піднаглядних об`єктах військової інфраструктури» - абз. 4 стр. 5 обвинувального акту. «Водночас, ОСОБА_8 , під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, було виявлено факти, привласнення та розтрати бюджетних коштів у великих розмірах посадовими особами КЕБ м. Мукачево, за якими Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону зареєстровано 5 кримінальних проваджень, оперативний супровід у яких у подальшому здійснювався 4 відділом управління ДВКР СБ України» - абз. 5 стр. 5 обвинувального акту. «У зв`язку із викладеним, не пізніше 20.04.2023, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 , за пособництва ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на надання ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 неправомірної вигоди за невчинення ними в його ( ОСОБА_9 ) інтересах та інтересах третіх осіб дій з використанням наданої влади чи службового становища, а саме: невжиття ними заходів з виявлення та документування протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним використанням бюджетних коштів посадовими особами КЕВ м. Мукачево в рамках кримінальних проваджень, у яких оперативний супровід здійснюється 4 відділом 6 управління ДВКР СБ України» - абз. 6 стр. 5 обвинувального акту. «З цією метою, 20.04.2023, під час зустрічі із ОСОБА_8 , що відбулась неподалік КЕВ м. Мукачево, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_8 не вживати заходів з виявлення та документування протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним використанням бюджетних коштів посадовими особами КЕВ м. Мукачево в рамках кримінальних проваджень, у яких оперативний супровід здійснюється 4 відділом б управління ДВКР СБ України...» - абз. 7 стр. 5 обвинувального акту, мав би вказати наступну інформацією, а саме: 1) умови за яких ОСОБА_4 дізнався про наявність декількох кримінальних проваджень щодо протиправної діяльності посадових осіб КЕВ м. Мукачево щодо привласнення та розтрати ними бюджетних коштів; 2) умови за яких ОСОБА_4 познайомився з ОСОБА_8 ; 3) умови, за яких ОСОБА_4 стало відомо про документування ОСОБА_8 протиправної діяльності посадових осіб КЕВ м. Мукачево щодо, начеб-то, привласнення та розтрати ними бюджетних коштів; 4) умови, за яких ОСОБА_4 стало відомо про проходження ОСОБА_8 військової служби у якості оперативного працівника 4 відділу 6 управління ДВКР СБ України. Захисник вказує, що якщо презюмувати інформацію, зацитовану ним в абзацах до обвинувального акту, а особливо у контексті із протоколом допиту ОСОБА_8 від 04.05.2023р., то отримаємо наступні обставини, а саме: ОСОБА_4 - діючий військовослужбовець Збройних Сил України, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, бачить 20.04.2023р. невідому йому особу, котра перебуває біля КЕВ м. Мукачево, що намагається отримати оперативну інформацію, невідомого на той момент значення щодо діяльності військовослужбовців Збройних Сил України, котрі там перебувають. Бачачи таку особу вперше, ОСОБА_4 ще й ідентифікував її як оперативним працівником 4 відділу 6 управління ДВКР СБ України, котрий здійснює оперативно-розшукові дії в межах кримінальних проваджень, попередньо правова кваліфікаціях яких - ст. 191 КК України, судячи з інформації, котра наводиться у змісті обвинувального акту.

Окрім цього, кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 наступні: вчинення злочину за попередньою змовою з групою осіб, у якій ОСОБА_5 виконував функції пособника. Визначення такого терміну як «пособництво» розкрито у змісті ч.5 ст. 27 КК України, у той же час, пособництво зі сторони ОСОБА_5 полягало у тому, що він надавав ОСОБА_8 поради та вказівки щодо необхідності щомісячного отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 3000 доларів США з подальшим їх розподілом в рівних частинах, як про це зазначено в обвинувальному акті. У той же час, форма, зміст та спосіб надання таких порад та вказівок у змісті обвинувального акту не розкрита, а обмежується лише узагальненим висновком без визначення, чи були такі вказівки та/або поради усними чи письмовими, надавались вони безпосередньо ОСОБА_5 та/або іншою особою, котра діяла від імені ОСОБА_5 , чи були такі вказівки у якості настанов прокурора у вигляді його доручень оперативному працівнику - ОСОБА_8 як підлеглому чи ні, яку форму мали такі поради: пропозиції, рекомендації, спільне обговорення та обмірковування чого-небудь, чи надання допомоги котра так само може відображатись у різних її формах. Відсутність такої інформації унеможливлює посилання на наявність «пособництва» у діях ОСОБА_5 , а як наслідок і існування кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою з групою осіб. В той же час, кримінальний закон говорить про те, що співучасники злочину несуть відповідальність лише за діяння, вчинені в межах згоди (домовленості), що відбулася між ними. Співучасник не підлягає кримінальній відповідальності за діяння вчинене виконавцем, якщо воно не охоплювалося його умислом (ст.29 КК). Жодного фактичного викладу обставин щодо спілкування, контактів чи будь-яких інших активних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , котрі б свідчили про досягнення ними попередньої змови, розробку спільного плану, котрий би охоплював і спільний умисел «співучасників» злочину, стороною обвинувачення у обвинувальному акті не наводиться. Таким чином, поданий до суду обвинувальний акт не містить: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , що як наслідок призводить до невідповідності тієї інформації, котра наводиться у якості фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення із формулюванням обвинувачення, котре до того ж містить наступний суттєвий недолік, а саме: відсутність розкриття корисливого мотиву у діях ОСОБА_4 , а саме: в чому він полягав, обмежуючись лише загальним посиланням на наявність такого, а також відсутність посилань, на користь кого такий корисливий мотив існував, що підтверджується фразою: «тобто обвинувачується в наданні службовій особі та службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третіх осіб...».

Разом з тим, захисник зазначає, що текст підозри, котра була вручена ОСОБА_4 23.06.2023р. є ідентичний змісту обвинувального акту, складеному відносно нього 13.03.2024 року. Однак, якщо такі тексти є ідентичними, що має місце саме у цій справі, говорити про відповідність обвинувального акту вимогам КПК не доводиться.

На підставі наведеного, просить обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, що був складений та затверджений у кримінальному провадженні № 0000746 від 04.05.2023р., - повернути прокурору.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акту підтримав та просив задовольнити таке з підстав, вказаних у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 доповнила клопотання, зазначивши, що їй як захиснику не було вручено обвинувальний акт. Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що також не отримав обвинувального акту з додатками.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, вручений належним чином, а відтак поверненню не підлягає.

Заслухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається з даного обвинувального акту у обвинувальному акті зазначено адресу місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 . Однак, обвинувачений в судовому засіданні зауважив, що дана адреса є адресою його місця роботи, а не проживання, що не відповідає анкетним даним обвинуваченого.

Також на стор. 19 обвинувального акту відсутня дата затвердження такого прокурором.

Разом з тим, даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається безпосередньо із тексту обвинувального акта, в останньому міститься інформація про те, що: «Дії ОСОБА_4 кваліфіковано: - ч. 3 ст. 369 КК України - надання службовій особі та службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданих їй влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_5 , кваліфіковано: ч. 3 ст. 369 КК України - пособництво в наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду та в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданих їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб. - ч. 3 ст. 368 КК України - прохання надати службовою особою неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище».

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, судовий розгляд без формулювання конкретного обвинувачення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність фактично є неможливим.

Так, дійсно частина 2 ст. 337 КПК України передбачає, що під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Отже, таке право у прокурора є згідно ст.ст. 337-341 КПК України, але вже під час судового розгляду у чітко визначених даними положеннями випадках.

В той же час згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, саме у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, прокурору, якщо він не відповідають вимогам КПК України.

З системного аналізу положень КПК України щодо вимог до складання та направлення обвинувального акта до суду, проведення підготовчого судового засідання та параграфу 2 «Межі судового розгляду», слід дійти висновку, що ототожнювати інститути усунення недоліків обвинувального акту зі зміною обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення та відмови від підтримання державного обвинувачення не є вірним.

До того ж згідно ч. 1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них.

Тобто, вже на даній стадії судового провадження обвинувачення не може не відповідати вимогам КПК України та має бути конкретним і зрозумілим суду та всім учасникам кримінального провадження та відповідно до закону суд не зможе перейти до визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення щодо кожного. Тому, на переконання суду, висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком прокурора та невід`ємною частиною права обвинувачених на захист та доступ до правосуддя.

Суд погоджується з позицією сторони захисту, що відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та вірної правової кваліфікації дій обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_5 , як пособника, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати судом судовий розгляд.

Як приклад можливо зазначити наступне: відповідно до тексту обвинувального акта прокурором визначено роль обвинуваченого ОСОБА_5 , як пособника, а саме на аркуші 17 обвинувального акту та далі за текстом обвинувального акта: «Дії ОСОБА_5 , кваліфіковано: - ч. 3 ст. 369 КК України - пособництво в наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду та в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданих їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб», однак такі дії не кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 КК України та не розкрито зміст дій із пособництва та, відповідно, попередньої змови між особами, способу її вираження.

Згідно ч. 5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

Тобто, обвинувальний акт в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить виклад фактичних обставин кожного кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кожного кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_5 . В обвинувальному акті у зв`язку з цим не вказано за попередню змову групою осіб, хто входить до кола таких осіб, яка роль при цьому ОСОБА_4 . Окрім того, у змісті обвинувального акту не зазначено форму, зміст та спосіб надання порад та вказівок, які надавалися ОСОБА_5 ОСОБА_8 , що розкривали б їх зміст.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Між тим до обвинувального акту не долучено розписки ОСОБА_5 про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив долучити до матеріалів справи розписку про отримання обвинувального акту, з його письмовими запереченнями, а також зазначив, що після закінчення відеозапису вручення обвинувального акту, дослідженого у судовому засіданні, прокурором було відібрано такий разом з розпискою із запереченнями та реєстром матеріалів. Наполягав на тому, що фактично обвинувальний акт йому не вручено після вимкнення відеозапису, документи було відібрано прокурором.

Окрім цього, до обвинувального акту додано розписки захисників обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 без підписів та дат про отримання ними копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, які не були вручені вказаним особам, однак надіслані засобами поштового зв`язку. Направлення копій цих документів засобами поштового зв`язку не вказує на факт їх вручення вказаним особам, який повинен підтверджуватися відповідною розпискою, оскільки чинним кримінально-процесуальним законодавством, а саме ст. 293 КПК України, не передбачено можливості вручення обвинувального акта підозрюваному шляхом надсилання поштою чи іншим чином, крім як особистого вручення підозрюваному, захисникам та відповідно визначеною нормами КПК України особою.

Суд вважає, що такий спосіб вручення обвинувального акта щодо захисників обвинуваченого ОСОБА_5 був вжитий без наявних для того підстав та з порушенням вимог ст. 293 КПК України, оскільки прокурором не вживались будь-які заходи щодо вручення обвинувального акта захисникам під розписку, як того вимагає процесуальний закон. Разом з тим, захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні зауважила, що в супровідному листі Офісу Генерального прокурора від 20.03.2024 №31/1/3-37289-23 вірно вказано адресу захисника ОСОБА_14 , а саме: вул. Фединця, 14, м. Ужгород, однак у розписці про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з поштовим відправленням вказано, що такий обвинувальний акт був надісланий захиснику ОСОБА_7 на адресу: вул. Тімірязева, 3/1, хоча у договорі про надання правової допомоги, який міститься у матеріалах кримінального провадження вказана адреса: вул. Фединця, 14, м. Ужгород, що свідчить про те, що захисник ОСОБА_7 не могла отримати даний обвинувальний акт. Даний факт не спростовано прокурором, а навпаки підтверджено, який в судовому засідання просив оголосити перерву для належного вручення обвинувального акту захиснику на даній стадії. Суд вважає, що на даній стадії сторони можуть отримувати документи та ознайомлюватись з наявними у матеріалах справи, однак, це не є доказом дотримання вимог ст. 293 КПК України.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 листопада 2021 року (справа № 161/7092/20, провадження № 51-5946кмо20) зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2019 року (справа № 753/11543/17-к провадження № 51-5990км18) зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у свої практиці вважає, що неконкретність, розмитість обвинувачення є порушенням прав обвинуваченого в світі ст. 6 Конвенції. Так, зокрема у рішенні за справою «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначається наступне: Європейський суд з прав людини зазначає, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії", № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначенірішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, а неконкретність обвинувачення порушує право на захист.

За таких обставин судовий розгляд даного кримінального провадження з наявними недоліками, без конкретного формулювання обвинувачення, а також без отримання такого обвинувального акту обвинуваченим та його захсником є неможливим, а будь-яке ухвалене рішення буде незаконним.

Вказані стороною захисту недоліки формулювання обвинувачення, порядок його пред`явлення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинувачених і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду даного кримінального провадження.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Суд зазначає, що саме на стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Вказані порушення, які допущені стороною обвинувачення при складанні обвинувального акта, на думку суду, є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів кожного обвинуваченого, зокрема, порушують їх право знати, у чому їх обвинувачують та захищатись від обвинувачення, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Необхідність дотримання судом при судовому провадженні вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до обґрунтованого висновку, що наведені істотні порушення в обвинувальному акті вимог КПК України унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків та приведення його у відповідність вимогам КПК України.

В даному випадку на повернення обвинувального акту прокурору не може розповсюджуватися та застосовуватися поняття «надмірного формалізму» у практиці ЄСПЛ, оскільки Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, Європейський суд зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду. Однак, в даному випадку, повертаючи обвинувальний акт прокурору, за клопотанням сторони захисту, суд якраз і дотримується положень ст. 6 Конвенції з метою подальшого справедливого судового розгляду даного кримінального провадження.

До того ж суд звертає увагу, що повернення даного обвинувального акту не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, і, відповідно, немає підстав вважати, що після повернення обвинувального акта прокурору може йти мова про будь-яке досудове розслідування, оскільки воно завершене до першого звернення до суду з обвинувальним актом, аналогічного висновку дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові по справі № 636/336/21 (провадження № 51-5720км21), що ще раз свідчить про неможливість ототожнювати приведення обвинувального акта у відповідність до вимог статті 291 КПК України зі зміною обвинувачення (ст. 338 КПК України) під час судового розгляду.

Що стосується інших підстав зазначених у клопотанні захисника, суд доходить до висновку, що такі не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0000746 від 04.05.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369, ч.3 ст.368 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000746 від 04.05.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369, ч.3 ст.368 КК України, повернути прокурору третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 20.12.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1