Справа №212/2315/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого ОСОБА_1 ; за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 провівши відкрите судове засідання в місті Кривому Розі, по кримінальному провадженню стосовно:

ОСОБА_11 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 народився в селі Воля-Старицька, Яворівського району, Львівської області, громадянина України, здобув базову середню освіту, одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, інвалідності не має, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 21.01.2024 року,-

установив:

I. Історія провадження

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 21.01.2024 року.

29.02.2024 до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 для розгляду кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області призначено підготовче судове засідання на 05.03.2024 о 13:30 годині.

05.03.2024 закінчене підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні.

2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

З 24.02.2022 року по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022» за №2102-ІХ від 24.02.2022 та Указу Президента України №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до 14.02.2024 року, тобто діяв на час вчинення вказаного нижче злочину.

ОСОБА_11 , 20.01.2024 року приблизно о 19:00 годині, проходячи біля будинку № 10 по вулиці Армавірській в Покровському районі міста Кривого Рогу, побачив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої на лівій частині плеча знаходилася жіноча сумка чорного кольору, в якій знаходилося майно потерпілої. В цей час у ОСОБА_11 раптово виник злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь з корисливих мотивів з метою особистого збагачення.

З метою реалізації раніше виниклого злочинного умислу ОСОБА_11 , 20.01.2024 приблизно о 19:05 годині прослідував за потерпілою ОСОБА_9 на ділянку місцевості неподалік будинку №19, що по вул. Рекордній в Покровському районі м. Кривого Рогу, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та, застосовуючи фізичну силу рук, знерухомів її та шляхом двох ривків, зірвав з лівої частини плеча потерпілої ОСОБА_9 , сумку жіночу чорного кольору з матеріалу шкірозамінника (яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє), в якій знаходився мобільний телефон марки «Nokia 150 Dual SIM RM-1190», білого кольору, іmei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №271 від 23.01.2023 складає 402,50 гривень, з сім-карткою оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 (яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє), тим самим відкрито заволодів майном потерпілої. В результаті вказаних фізичних дій ОСОБА_11 потерпіла ОСОБА_9 , втратила рівновагу та впала на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого плеча, лівого стегна, правого колінного суглоба, закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. За своїм характером виявлений перелом плечової кістки та синці лівого плеча відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби. За своїм характером синці лівого стегна та правого колінного суглоба відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, що підтверджуються висновку судово-медичної експертизи №126 від 24.01.2024.

Після чого, ОСОБА_11 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження та майнову шкоду на загальну суму 402,50 гривень.

Таким чином, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнається судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

3. Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_11 вину не визнав. Зазначив, що 20 січня 2024 року повертався до дому з роботи приблизно о 19:30 годині. Місце роботи знаходиться біля зупинки Спаська, у той день їхав з зупинки Спаська до 44-го. Біля зупинки лежала сумка чорного кольору, яка вже була розкрита. Після чого знайшов телефон, який підняв приблизно о 20:07 годині. О 20:30 вже зателефонував дружині з цього телефону.

22 січня 2024 року затримали працівники поліції з телефоном. Після чого, одразу його відав. Працівники поліції почали питати звідки в нього цей телефон, пояснив - знайшов. Працівники поліції так і не пустили його додому. Після чого вони приїхали до дружини обвинуваченого та почали говорити за 100 тисяч гривень та обіцяти, що на наступний день її чоловік буде вже вдома. Тримали у райвідділу три дні, а на третій день вже повезли до суду.

Вказав, що 20 січня 2024 року знайшов телефон о 20:07 годині, у той день звільнився з роботи о 18:20 годині, неподалік працював від зупинки. Власний телефон був у ремонтів, який здала його дружина. З телефону потерпілої здійснював дзвінки о 20:30 годині для того щоб зв`язатись з дружиною. Час знаходження телефону запам`ятався через те, що у той момент коли підняв телефон поглянув на табло поряд із зупинкою на якому було вказано час - 20:07 година. Що у сумці знаходилось йому не відомо, біля сумки був пакет та пляшка, сумка сама була розкрита. Телефон перебував неподалік у чохлі, а не в сумці. Сама сумка була начебто чорного кольору. Чи були ручки на сумці цього не пам`ятає.

Надалі вийшов на 44-му після чого направлявся до дому по правій стороні дороги. По вулиці Рекордній не пересувався, пам`ятає, що у той день пересувався по вулиці Мусорського. Від зупинки до дому відстань десь три зупинки, до дому не доїхав, а вийшов раніше для того щоб купити цигарки, так як магазини поряд з домом рано зачиняються.

Телефон працівникам поліції відав під час огляду у присутності понятих та під відеофіксацію. Працівники поліції у присутності понятих не здійснювали тиск на нього. Руки у обвинуваченого були сині, до лікарні не звертався. У суді повідомляв про сині руки. Наслідків ушкодження рук було через те, що працівники поліції ставили пальці між дверми та фізично тиснули, після чого обвинувачений зізнався так, як іншого виходу не було.

Обвинувачений зареєстрований у місті Кривому Розі з вересня 2023 року. Працював не офіційно, клав бруківку на стоянці Спаська. Їздив до дому на автобусі № 228, який зупиняється на зупинці Рокувата. У той день їхав на автобусі №228 та вийшов раніше на 44-му. У місцевості погано орієнтується. Знайшов телефон з боку від зупинки в напрямку "Рокуватої". Сумка лежала розкрита та усе було розкидано. Було вже темно о 08 годині вечора. На зупинці з боку стояли люди. З маршрутки виходило 3-е людей, а на самій зупинці було приблизно до 5-ти людей. Коли вийшов на зупинці штовхнув телефон ногою. Після чого звернув увагу на нього увагу, що він був увімкнений. Після чого, відійшов та одразу вставив свою сім-карту, у той час ніхто не дзвонив на телефон, нікого не питав чиї це речі. Сім-карту змінив на телефоні: відкрив телефон руками, зняв кришку та викинув сім-карту. У телефоні чи була карта пам`яті - не знає. Відійшов від зупинки та зателефонував дружині та сказав, що скоро вже буде вдома. Хода від 44 до дому займає приблизно 30 хвилин.

Також зазначив, що працівники поліції спочатку повезли на 173 квартал, а потім вже до відділку поліції. У райвідділу зареєстрували та зробили фотографії,перебував на другому поверсі. Працівників поліції було 3-е, які сказали сісти та почекати. Десь до години часу почали питати звідки у обвинуваченого телефон та фізично тиснути, після чого прийшлось зізнатись. Затримали обвинуваченого на зупинці Зарічна, яка розташовано поряд із заправкою, коли їхав до дому. У той день з роботи відпустили раніше.

Також, вказав, що після фізичного тиску працівників поліції пальці рук були сині. Дані обставини було зареєстровано під час медичного огляду у СІЗО, але обвинувачений тоді нічого не сказав, а саме щодо з яких обставин вони виникли.

Надалі повідомив, що тільки на 3-й день надали захисника безпосередньо перед судом, після чого одразу повідомив, що на нього тиснуть.

Обвинувачений наполягає, що телефон знайшов.

Також, під час засідання пояснив, що його призвали на службу 2023 році, коли відбулась подія то вже на той момент не проходив військову службу. Пішов самовільно з військової частини десь пів року тому через те, що проблеми зі здоров`ям. Заробляв кошти, графік роботи був з 09:00 по 19:00-21:00 годину. Заробіток становив приблизно 20-30 тисяч гривень. Працював на тому місці роботи приблизно 3-4 місяці. Телефон зламався до 3-х тижнів до самої ситуації. Без телефону був весь цей час, спілкувався тільки з телефону дружини. Захисника на час затримання не було, працівники поліції нічого не говорили. Заяви підписував ті, що були написані власноруч працівниками поліції. Говорив працівникам поліції, що телефон знайшов, але йому не повірили. З понеділка по середу перебував у райвідділу на другому поверсі у кабінеті. Тримали обвинуваченого увесь час голодним. Працівники поліції говорили про 100 тисяч гривень за що обіцяли обвинуваченого випустити, але дружина відмовилась мотивуючи тим, що обвинувачений не винуватий . Також, працівники поліції тримали та не відпускали. Прокурор говорив обвинуваченого відпустити до дому, але працівники не відпустили. Прокурор був інший не той, що зараз. З дружиною був спільний бюджет. Обвинувачений заробляв 20-30 тисяч гривень, а його дружина 20-27 тисяч гривень, а коли була на нулі то десь по 100 тисяч гривень. Брав кредит на дрібні витрати по тисячі гривень. Після чого, більше кредитів не брав. Телефон обвинуваченому був потрібен, оскільки його його був у ремонті.

Обвинуваченим під час засідання було зазначено, що 22 січня 2024 року його затримали, а 24 січня 2024 року доставили до суду.

Під час пояснень вказав, що зупинка була зі скла, телефон лежав біля зупинки. Десь метр від зупинки лежав телефон. Люди стояли з однієї сторони, а саме з лівої від зупинки, а телефон лежав з іншої сторони від зупинки. Людей не пам`ятає, йому вони не знайомі. Щодо другої сім-карту, то вставив вже вдома. При затримані телефон передував у обвинуваченого. По передій телефон був сенсорним на дві сім-карти, які носив з собою.

Захисник ОСОБА_12 просив виправдати обвинуваченого посилаючись на: (а) відсутність доказів винуватості ОСОБА_11 ; (б) незаконність затримання та вилучення телефону, а отже недійсності всіх зібраних доказів посилаючись на доктрину «отруєного дерева»; (в) неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки потерпіла впала з висоти власного росту, тому навіть якщо допустити, що злочин вчинив обвинувачений то дії слід визначити як грабіж, а не розбій.

Потерпіла ОСОБА_9 просила визнати обвинуваченого винуватим та призначити найсуворіше покарання. Посилаючись на втрату здоров`я та спокою просила задовольнити позовні вимоги. Стверджувала, що саме ОСОБА_11 напав на неї 20 січня 2024 року і вона його добре роздивилась.

ОСОБА_9 повідомила, що працює у магазині «Торговий Дім» по вулиці Мусорського 12, робочий день тримає з 09:00 годині по 19:00 годину. З роботи повертається до дому одним й тим самим маршрутом. В той день, повертаючись до дому увечері по вулиці Армавірській, побачила як хтось стояв та пройшла у провулок. Потім була ділянка де з обох боків були гаражі вона почула що хтось йде за нею. Після чого, нападник її обхватив та почав виривати сумку. Потерпіла повернулась та роздивилась його обличчя. Це був саме обвинувачений, оскільки його риси обличчя досить характерні. Спитала: що йому потрібно?

Надалі обвинувачений намагався зірвати сумку, два рази він із значною силою рвонув її додолу, намагаючись подолати спротив потерпілої. Від сумки залишились ручки у руці. Від цих ривків потерпіла впала та відчула гостру біль. Обвинувачений був одягнений у темну куртку, шапку та джинси. Допомогу він їй не надав.

У сумці були особисті речі, такі як: парасолька, телефон, розчіска та вода. Під час події свідків не було, слідчий експеримент проводився з нею. Також пояснила, що з правої та лівої сторони були гаражі, від яких нападник наближався до неї та обхватив ззаду. Зріст був приблизно 1.80. Нічого не казав, однією рукою її тримав, а іншою намагався зірвати сумку. На пів оберті до нього вона побачила його обличчя та губи, які були напроти її очей. Після чого ОСОБА_11 ривком зривав сумку та внаслідок цього вона впала. Це сталося від того, що обвинувачений потерпілу підняв за сумку та кинув на землю.

На вулиці було слизько, але вона була в льодоставах, заяву до поліції писала у цей же день. Потім їй зателефонували та сказали, що знайшли телефон. У неділю показували телефон на фото, а у понеділок в кабінеті вже був допит на якому показали її телефон. Телефон потерпілій повернули у вівторок. Протокол впізнання по фото підписувала у понеділок та зазначила, що обвинувачений був під номером 3.

Також вказала, що рука до цього не була травмована, стан її здоров`я значно погіршився, серед витрат, були знеболюючі ліки. Стосовно моральної шкоди, пояснила, що не може працювати через стан здоров`я та стрес.

4. За клопотанням сторони обвинувачення та потерпілої допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 експерта ОСОБА_13 , які надали наступні свідчення:

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що це 20 січня 2024 року у суботу, коли вона була вдома та готувалась до сну. Почула дверний дзвінок та стук. Одразу подумала, що можливо в когось сталась аварія, а у свідка ОСОБА_14 є ключі від підвалу. Коли підійшла до дверей, то побачила потерпілу, яка до неї підбігла та плакала, а також трусилась. У той момент свідок ОСОБА_14 побачила, що у ОСОБА_9 у правій руці є ручки від сумки. Надалі, потерпіла почала пояснювати свідку ОСОБА_14 , що на неї напали між гаражами. Після чого, ОСОБА_14 викликами поліцію, скору та зателефонувала дочці потерпілої, яка вже потім підійшла.

Це сталось приблизно з 19:10 по 19:15 годину вечора.

У потерпілої боліла рука, під час реабілітації свідок робила їй масаж та перев`язки. ОСОБА_9 не могла підняти руку та кричала, від болю. На лікарняному перебувала з січень місяця по квітень. Свідок ОСОБА_14 допомагала потерпілій кожний день своїми методами. Процедуру потерпілій назначали, а саме: електрофорез та масаж.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту пояснила, що потерпіла ОСОБА_9 її мати. В той день у вечорі коли з потерпілою це сталося був кінець її робочого дня. Коли вона прийшла до дому з роботи встигла лише передягтись, як їй зателефонувала сусідка ОСОБА_14 та повідомила у двох словах, що сталося з її мамою. Сусідка ОСОБА_14 сказала, що на ОСОБА_9 напали та сказала щоб терміново збиралась й приїхала на допомогу. Почала збиратись разом з чоловіком, це було пізно вже вечорі тому її чоловік не відпустив саму. Її чоловік попросив сусіда їх відвести до матері. Коли вже під`їхала поряд з під`їздом вже стола машина швидкої допомоги, дві поліцейські машини з різних боків. Вона піднялася, чоловік та її сусід не підіймались разом з нею. В дома була вже бригада швидкої допомоги, жінка з чоловіком. Далі було чоловіків 5-ть поліцейських. На той момент потерпіла вже надавала покази поліцейським

Пам`ятає, що тоді було холодно, слизько вулиця була притрушена снігом, це трапилось 20.01.2024 року. Сусідка ОСОБА_14 зателефонувала їй приблизно о 19:10 годині.

З матір`ю була весь час у лікарні. Лікарі сказали, що в неї перелом та забиття боку. Мати ніколи не отримувала травму руки, лише був перелом ноги. Після ушкоджень стан здоров`я потерпілої погіршився, фізичне та психологічне. Свідок сплачувала за медичні послуги та потрібні ліки для лікування.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що прибирає у дворі де проживає ОСОБА_9 . З 20 по 25 січня 2024 року повинна була підписати акти про виконану роботу з потерпілою, але до неї не додзвонилась. У вівторок по вулиці Джона Маккейна на смітнику знайшла сумку з обірваними ручками. У сумці була маленька пляшка та пакетик, сумка стояла з лівої сторони від лавочки. В той день потерпіла набрала її та в ході розмови зрозуміла, що сумку, яку бачила на смітину можливо її тому запропонувала підійти та глянути чи вона її. Потерпіла підійшла та переглянула сумку, а потім відійшла та зателефонувала комусь. Після, чого пішла та залишила сумку на лавочці. Ручки сумки були обірвані, сумка сама була розкрита і в ній було видно чорний пакетик та маленьку пляшку.

Сумку знайшла 23 січня 2024 року, в органи поліції не повідомляла. Не бачила хто приніс сумку, вона стояла біля лавочки та була відкрита, заглянула в неї. Ближче к обіду зателефонувала потерпіла, до того часу сумка знаходилась біля лавочки. З сумки речі не забирала.

Експерт ОСОБА_13 підтвердила висновки викладені у судовій експертизі. Пояснила, що тілесні ушкодження виникли від дії тяжкого твердого предмету або коли вона впала, надавалося прискорення.

5. Мотиви суду

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Приписами ст. 91 КПК України визначено: у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочину завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.

На підтвердження наявності складу злочину в діях ОСОБА_11 судом досліджено:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , яка вказувала на обставини вчинення щодо неї розбійного нападу, була впевнена і наполягала на тому, що на неї напав саме обвинувачений;

- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2024 року, де вказується, що невідомий чоловік відкрито заволодів особистими речами ОСОБА_9 (том 1, а.п.114);

- дані протокол огляду місця події від 25.03.2016 з фототаблицею та схемою, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості між гаражами, де відбулась подія злочину за адресою: м. Кривий Ріг вул. Рекордна 19 в Покровському районі, під час якого вилучено лямки від жіночої сумки, визнані речовими доказами постановою слідчого від 22 січня 2024 року (том 1, а.п. 115-119, 123);

- потерпіла впізнала особу, яка шляхом ривка відкрито викрала у неї речі під №3 саме за рисами обличчя а фізіологічними особливостями а саме: на вигляд приблизно 35 років, зріст 180 см., середньої вгодованості, ніс ломаний праву сторону, губи випуклі великі, брови темні густі будинкової форми, волосся темно-русяве, мається шрам на правій щоці та зморшки на щоках, який був одягнений в темний одяг. Відповідно до довідки під номером 3 розміщено фото ОСОБА_11 , зафіксовано протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2024 року (т. 1, а.п 132-133);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2024 за участю ОСОБА_9 , згідно з яким потерпіла показала та відтворила на місці обставини нападу на неї 20.01.2024 року та додатком до протоколу - відео переглянутим у судовому засіданні (том 1, а.п. 134-135);

- ринкова вартість з урахуванням зносу, мобільного телефону марки "Nokia 150 Dual SIM RM-1190", білого кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , який має пошкодження вигляді дрібних сколів на задній частині кришки та потертості кнопок набору в передній частині телефону, які не впливають на його працездатність, станом на 20.01.2024 становить 402,50 грн висновок експерта судової товарознавчої експертизи №271 від 23.01.2024 року (т. 1, а.п 137-145);

- даними судово-медичної експертизи № 126 від 23.01.2023 року. За своїм характером виявлений у ОСОБА_9 перелом плечової кістки та синці лівого плеча відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. За своїм характером синці лівого стегна та правого колінного суглоба відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминущі наслідки. Давність виявлених ушкоджень, синці з нечіткими контурами, дані медичних документів може відповідати 20.01.2024 року, Тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), або при ударі о такий предмет, що могло бути при падінні на землю вкриту сніговим та льодовим покровом (т. 1, а.п 144-146);

- висновками експерта викладеними у судово-медичної експертизі № 200 від 08.02.2024 року. Тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 могли виникнути при механізмі, на який вказала сама потерпіла під час проведення слідчого експерименту (т. 1, а.п 147-148);

- даними протоколу огляду предмета: об`єктом огляду є електронний носій інформації - CD+R диск з написом "VIDEX EXCELLENTI CD+R 52 X 700 MB 80 MIN". Після того, як вказаний диск було поміщено до CD-ROM системного блоку комп`ютеру, встановлено, що на даному диску знаходяться один відео файл підписаний, як "NVR-75_ch9_5934_616"- виводиться зображення з камери відеоспостереження кафе "Харчі" яка розташована на ділянці місцевості по вулиці Миколи Лисенка 6а. Відеозапис починається о 18 годині 59 хвилин 32 секунди. О 19 годині 03 хвилини з`являється потерпіла ОСОБА_9 , яка прямує до вулиці Армавірська через вулицю Миколи Лисяка, диск визнано речовим доказом потановою слідчого від 26 лютого 2024 року (т. 1, а.п 152-153, 157);

- даними протоколу огляду предмета від 23.01.2024 року, під час якого, ОСОБА_11 в присутності понятих, надав мобільний телефон марки "Nokia-150", білого кольор, імей1: НОМЕР_2 , імей2: НОМЕР_3 та 3 (три) сім-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар", визнані речовими доказами постановою слідчого від 22 січня 2024 року (т. 1, а.п. 149, 182-184).

- згідно із даними протоколу по хід проведення та результати НСРД - встановлення місця знаходження радіоелектронного засобу 22.01.2024 року о 16.28 год. встановлено імей1: НОМЕР_2 , імей2: НОМЕР_3 за адресою: місто Кривий Ріг, Покровський район, місто Кривий Ріг, біля зупинки "Габро" в напрямку руху до "129 -кварталу".

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_9 під час розгляду справи детально розповіла про обставини, які мали місце 20.01.2024 близько 19.00 й була впевнена та наполягала на тому, що на неї напав саме ОСОБА_11 .

Саме у обвинуваченого ОСОБА_11 , через два дні, було вилучено телефон, який під час нападу забрали у потерпілої, а потерпіла впізнала його за фотографіями як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення щодо неї.

Твердження сторони захисту про те, щодо відсутності в діях ОСОБА_11 ознак розбою та необхідність кваліфікації вчиненого діяння як грабіж, є безпідставними.

Системний аналіз суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_11 , а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають його як конкретний злочин, дають підстави вважати, що в його діях наявні усі елементи складу закінченого злочину, інкримінованого йому, зокрема, злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Верховний Суд у своїй Постанові від 10.09.2019 (справа № 235/10531/15-к) сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Тобто, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

Отже, критерієм розмежування насильницького грабежу від розбою є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не має.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ №10 від 6.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Як встановлено судом з матеріалів кримінального провадження, вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 протиправних дій щодо ОСОБА_9 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілій хоч і було спричинено середнього ступеню та легкі тілесні ушкодження, у той же час потерпіла дії ОСОБА_11 , сприймала як такі, що становить для неї небезпеку, що в сукупності з умислом обвинуваченого на вчинення вказаних дій, правильно кваліфіковано як розбій.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілої, але й сам спосіб дії винної особи, що був врахований судом при кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд також зважає і на безпосередні обставини події, а саме, що в даному випадку ОСОБА_11 , здійснив напад на потерпілу із застуванням насильства, яка перебувала між гаражами сама, в темну годину, враховуючи крім іншого і її вік, і обстановку за якої не міг не розраховувати застосування насильства, наслідки падіння ОСОБА_9 , її фізичну нездатність чинити опір нападнику, раптовість нападу, що відбувалось у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого.

Виходячи із наведеного, наявність у потерпілої тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню не може о свідчити про неправильну кримінально-правову оцінку дій обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України, на що звертає увагу сторона захисту.

Отже, за встановлених у даному кримінальному провадженні фактичних обставин, мав місце саме розбій, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Щодо доводів сторони захисту щодо вилучення телефону під час затримання ОСОБА_11 , та застосування доктрини "плодів отруєного дерева" до похідних доказів.

Суд звертає увагу, що під час досудового слідства та судового провадження стороною захисту не заперечувалась та обставина, що телефон потерпілої було вилучено у нього.

При цьому обвинувачений вказував, що знайшов його на зупинці, вставив свою картку, викинувши картку потерпілої та користувався, оскільки його власний телефон був у ремонті.

Суд бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від 25.01.2022 року у справі №127/14139/16-к (провадження № 51-4343км21), з яких вбачається, що суттєве значення для висновку про дотримання положень КПК України має те, що у цьому кримінальному провадженні мобільний телефон був добровільно ціллю статей 170, 171 КПК України - є забезпечення прав власника чи законного володільця майна від втручання сторонніх осіб у здійснення ними повноважень власника чи володільця такого майна. Тобто вони покликані захистити інтереси власника чи законного володільця.

Суд звертає увагу, що зазначаючи таки порушення вимог кримінального процесуального закону з боку органу досудового розслідування, захисником не наведено жодного аргументу, які саме права і свободи ОСОБА_11 були порушені у цій конкретній процесуальній ситуації.

При цьому, колегією суддів враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, відображеної у мотивувальній частині постанови від 31.08.2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3 кс 22), відповідно до якої, невідповідність тим чи іншим вимогам закону не в будь-якому випадку нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, а лише в разі, якщо вона (невідповідність) призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Більш того, сторона захисту не заперечувала, що до вилучення телефону 22 січня 2024 року обвинувачений користувався ним.

Разом з тим, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про необґрунтованість формального підходу у перевірці порушень процесуального закону, оскільки такий підхід за своєю правовою природою призводить до порушення позитивних зобов`язань держави щодо статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки саме на державу покладається обов`язок здійснювати правосуддя, тоді як неналежна діяльність у цьому напрямку свідчить про недоліки процесуальної реакції національних органів влади щодо повідомлення потерпілої сторони про злочинні дії.

Вирішуючи питання про допустимість результатів огляду предмету від 22.01.2024 року та, як наслідок, отриманого речового доказу - мобільного телефону потерпілої, а також похідних доказів від нього, суд дійшов висновку, що, у цьому конкретному випадку, процесуальна дія не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання цих доказів недопустимими.

Суд звертає увагу, що оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів (постанова ККС ВС від 11.07.2023 у справі № 275/368/19).

Сторона ж захисту просить визнати недопустимими саме джерела доказів.

Суд призначив перевірку щодо скарг обвинуваченого на незаконне затримання та тиску на нього. 03.02.2024 за цими фактами третім слідчим відділом ( з дислокацією у м. Дніпрі ) ТУ ДБР у м. Полтаві було внесено відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000316 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України. Проте якщо і допустити, що до ОСОБА_11 було застосовано поза процесуальний примус, жодних доказів, на яких би ґрунтував свої висновки суд в результаті цього не здобуто.

Предметом перевірки суду була версія обвинуваченого про його непричетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та визнає її безпідставною та такою, що спрямована на уникнення засудженим відповідальності за вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, оскільки вона не узгоджується, суперечить та спростовується сукупністю наявних доказів у кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінених судом.

Положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. 1, 2 ст. 228 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Так, зі змісту протоколів пред`явлення ОСОБА_11 для впізнання за фотознімками потерпілим слідує те, що 22 січня 2024 року в період часу з 19:20 до 19:30 уповноважена на те особа провела пред`явлення особи для впізнання потерпілим за фотознімками, у присутності двох понятих. Водночас попередньо потерпілому було повідомлено про кримінальну відповідальність, передбачену відповідними статтями КК України, опитано, чи може він впізнати особу. Потерпіла за рисами обличчя впізнав особу, зображену на фотознімку № 3 - як особу, яка заволоділа її майном

У вказаному протоколі зазначено сукупність ознак, за якими потерпіла та впізнала на фотознімках засудженого. Всі учасники слідчих дій підписали протоколи та не висловлювали будь-яких зауважень до них.

Підтвердила ці показання потерпіла і у судовому засіданні, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за дачу завідому неправдивих показань.

За наслідками судового розгляду, суд приходить до висновку, що досліджені докази є належними, допустимим і достатніми, зокрема такими, що повністю доводять обсяг інкримінованих обвинуваченому протиправних дій, ставити їх під сумнів жодних підстав немає. Той факт, що частина свідків, а також потерпілих судом допитана не була, висновків суду щодо повноти судового розгляду не спростовує, оскільки дослідженого обсягу цілком достатньо для оцінки дій обвинуваченого, які органом досудового розслідування були кваліфіковані вірно, що також знайшло своє підтвердження і в суді.

6. Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації кримінального правопорушення, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_11 , передбачене ч.4 ст.187 КК України - є особливо тяжким злочином.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він одружений, на утримані малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, не є інвалідом, не працює (покинув службу у ЗСУ), має зареєстроване місця проживання на території України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, критичної оцінки своєї протиправної поведінки не висловив, потерпілій шкоду не відшкодував.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_11 , відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом визнається вчинення кримінального правопорушення, щодо особи похилого віку.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я та поведінку до вчиненого злочину, наявність обтяжуючої та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.187 КК України з конфіскацією майна.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.

7. Речові докази та процесуальні витрати

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Документи, передані суду сторонами кримінального провадження, суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у цьому провадженні відсутні.

8. Цивільний позов.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.

У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду 29.03.2024 року до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 3085,80 грн, моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн та судові витрати.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та матеріальної шкоди, суд встановив, що як підтверджується судовими експертизами, ОСОБА_9 тривалий час перебувала на лікуванні, не працювала, перебував на лікарняному, її реабілітація тривала значний час.

Період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у фіскальних чеках (а.с. 51-52), співпадають з періодом проходження лікування потерпілою. Документально підтверджені витрати на лікування потерпілого становлять 3085,80 грн та підлягають стягненню з цивільного відповідача.

Вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості (легкі та середні) та характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, їх наслідки, тривалість її лікування, глибину і тривалість її фізичних та душевних страждань, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ступінь впливу наслідків отриманих травм на працездатність потерпілої, термін тривалості лікування до повного одужання та відновлення стану здоров`я, принципи виваженості, розумності та справедливості, а також того, що моральна шкода не є способом збагачення, а її розмір має відповідати ступеню фізичних та душевних страждань особи та визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 у сумі 150 000 грн.

Керуючись ст.ст.375, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком 10 десять років із конфіскацією усього належного йому майна.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 24 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_11 залишити у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- дві лямки від жіночої сумки потерпілої ОСОБА_9 , які було вилучено та поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» - знищити;

- дві сім картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_5 , одна з сім карток мобільний номер не генерує (не працює), а лише має маркування на сім картки НОМЕР_6 , які були вилучені у ОСОБА_11 , запаковані до спеціального пакету «Національна поліція України» PSP1348062 - повернути обвинуваченому;

- мобільний телефон марки «Nokia 150 Dual SIM» RM-1190, білого кольору, іmei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 та сім картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_7 , повернуті власнику, потерпілій ОСОБА_9 залишити власнику, дозволивши використовувати на власний розсуд;

- ДВД-диск з матеріалами відеозапису з камери спостереження кафе «Харчі», який запакований до паперового конверту - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 3085,80 грн; моральну шкоду у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім в судовому засіданні учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня - надіслати іншим учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1