Справа № 644/7312/13-к
провадження № 1-в/632/317/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Журавель О.О., за участю секретаря судового засідання Самарської А.В., прокурора Ніколайчук А.І., захисника Дмітрієвої Л.М. (у режимі відео конференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про приведення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ), -

В С Т А Н О В И В:

ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» звернулась до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з поданням про приведення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

В обґрунтування клопотання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» посилалась на те, що Законом № 3886-ІХ вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Так, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 289 із застосування ст. 69 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України до 02 років позбавлення волі, зокрема за вчинення крадіжки на суму, яка менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідне діяння не є кримінально караним на теперішній час.

Представник адміністрації ДУ «Первомайська ВК (№ 117)» надав суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, на задоволенні подання наполягає.

Засуджений ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив подання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання не заперечував.

Захисник у судовому засіданні просив подання задовольнити.

Згідно із ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали особової справи та подання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 289 із застосування ст. 69 КК України до 05 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 185 КК України до 02 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року залишено без змін.

Станом на 01 січня 2013 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1147 грн.

Цим вироком ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення-крадіжки, що мало 30 травня 2013 року, чим завдано матеріальної шкоди на 170 грн, а також викрадено набір з інструментами, вартість яких встановити не надалось можливим. Отже вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Таким чином, діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_1 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність - 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_1 , усунута, суд доходить висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_1 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 3 ст. 289 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

З огляду на викладене, за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 вважається таким, що засуджений за ч. 3 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК України (без застосування ч. 1 ст. 70 КК України) до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України №3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)» щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 289, 69 КК України (без застосування ч. 1 ст. 70 КК України) до покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя:О. О. Журавель