ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1336/25

Номер провадження 1-кп/495/507/2025

11 березня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження у приміщенні суду в м. Білгороді-Дністровському кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28 січня 2025 року за № 0000030 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Грузії, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

УСТАНОВИВ :

27 січня 2025 року приблизно о 18 год. 20хв. у ОСОБА_3 під час перебування на парковці біля житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Одночасно з цим, з метою реалізації цього умислу ОСОБА_5 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за спиною потерпілого ОСОБА_6 , наніс один удар кулаком правої руки по правій стороні обличчя потерпілого, який прийшовся останньому в область правої щічної ділянки, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: синець правої щічної ділянки та обох губ справа із забитими ранами слизової частини губ.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження, які, відповідно до п.п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 наніс умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав письмову заяву, складену в присутності захисника адвоката ОСОБА_9 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Крім того, до обвинувального акту долучено письмову заяву потерпілого ОСОБА_6 , згідно з якою останній не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без виклику його у судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву обвинуваченого ОСОБА_7 , складену в присутності захисника ОСОБА_9 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному ст.ст. 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисного нанесення легкого тілесного ушкодження, доведена повністю.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Суд не вбачає в діях обвинуваченого такої обставини, яка пом`якшує покарання, що вказана в обвинувальному акті, як щире каяття, виходячи з наступного.

Кримінальний закон, а саме положення статті 66 КК України як одну з обставин, що пом`якшує покарання, визначає щире каяття.

Однак, Кримінальний кодекс України чітко не визначає у чому ж саме полягає таке каяття та яким чином воно має бути висловлено обвинуваченим або які дії останньому слід вчинити для застосування до нього такої пом`якшуючої обставини.

Разом з тим, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, виявленні жалю з приводу вчиненого, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у постанові від 10.02.2020 року у справі №643/13256/17.

Водночас суд не може формально відноситись до визначення щирості каяття, фактично ототожнювати його з визнанням вини, на чому наголошує Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року в справі №166/1065/18.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненні певного кримінального правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак у матеріалах кримінального відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагалася будь-яким чином виправити наслідки вчиненого злочину.

Обтяжуючі обставини відсутні.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Крім цього, у рішенні «Ізмайлов проти росії» Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його відношення до вчиненого; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Враховуючи викладене, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, йому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України саме така міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та не становитиме надмірний тягар для особи.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст. 368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався і суд вважає, що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому обирати не має необхідності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1