ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

?прокурора - ОСОБА_3 ,

?обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

?потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 01.08.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка, Білозерського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 15, частиною четвертою ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення згідно з обвинувальним актом

1. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він 31.07.2024 року приблизно о 05:00 год, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним про те, що на всій території України діє воєнний стан, шляхом вільного доступу потрапив на ділянку місцевості, яка розташована між смт Білозерка та с. Черешеньки Херсонського району Херсонської області, а саме поле на якому вирощувались кавуни, звідки таємно для оточуючих намагався викрасти 62 кавуни, загальною масою 340,5 кг, вартість яких згідно з висновком експерта становить 7651,04 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 04 копійки), які належать потерпілому ОСОБА_5 , однак свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном до кінця не довів з причин що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений громадянином ОСОБА_6 .

2. Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною третьою ст. 15, частиною четвертою ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викраденні чужого майна (крадіжці), недоведений до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинений в умовах воєнного стану.

ІІ. Докази, що досліджені Судом у судовому засіданні

3. Визначаючи обсяг доказів, які мають досліджуватись під час судового розгляду цього кримінального провадження, Суд, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, яка полягала у застосуванні спрощеного порядку дослідження доказів, передбаченого частиною третьою ст. 349 КПК, із зазначених підстав ухвалив:

визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються,

допитати обвинуваченого,

дослідити документів, що підтверджують процесуальні витрати,

дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого.

4. При цьому Суд зважає на висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 349 КПК, який полягає в тому, що повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду доказів за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК. (постанова ВС 02.02.2021року у справі №640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20)

5. Суд, дотримуючись вищезазначених висновків Верховного Суду, у судовому засідання роз`яснив обвинуваченому у доступній, чіткій та конкретизованій формі суть даної норми з метою однакового, правильного і точного розуміння ним її змісту та переконався у добровільності його позиції.

6. Під час допиту обвинуваченого і встановлення обставин кримінального правопорушення, обвинувачений зазначив, що почув про те, що на полі є кавуни, які не охороняються, вирішив поїхати та набрати собі кавунів зранку. Запропонував брату поїхати разом. О 5 ранку приїхав на поле, побачив, що нікого немає, назбирав кавунів і з братом почали грузити їх у машину. Потім під`їхав чоловік, сказав, що це чиєсь поле і чиїсь кавуни, затримав мене. Потім приїхав власник поля і викликав поліцію. Кавунів брав, скільки у машину влізло. Кавуни були зважені, повернуті власникові. Коли поліція приїхала кавуни, які встигли завантажити, вже були розвантажені. Усвідомлював, що кавуни були чужі, поле мало ознаки обробки і на дикоросле схоже не було.

7. На переконання Суду, обвинувачений повністю розуміє суть обвинувачення, підтвердив обставини правопорушення, позиція обвинуваченого щодо визнання вини є добровільною.

ІІІ. Мотиви Суду та оцінка доказів

8. За змістом приписів частини першої ст. 368 КПК України Суд ухвалюючи вирок, перш за все повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; а згодом вирішити інші питання, що передбачені цією статтею.

9. Відповідно до пункту 13 частини першої ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом;

10. Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів. (постанова ККС ВС від 04 липня 2023 року у справі № 127/12269/20 (провадження № 51-1602км23))

11. Виходячи з вище наведеного, Суд зауважує, що саме співвідношення фактичних обставин встановлених судом через дослідження доказів, з обставинами, які виписані у формулюванні обвинувачення і доведені в належній правовій формі з дотриманням визначеної правової процедури до сторони обвинувачення має дослідити Суд під час розгляду кримінального провадження і зробити відповідні висновки щодо винуватості особи або ні.

12. Кримінальна відповідальність за частиною четвертою ст. 185 КК України настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану.

13. Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, тощо. Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Вказана позиція визначена постановою Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». (постанова ККС ВС від 07.06.2018 року у справі №477/2255/16-к (провадження № 51- 3110 км 18)).

14. Відповідно до частини першої та третьої ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

15. Відповідно до частини першої ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

16. За змістом з приписів частини першої ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

17. Згідно з приписами частини першої ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

18. Отже, Суд, проаналізувавши показання обвинуваченого (пункт 6), оцінивши докази відповідно до ст. 94 КПК України, дійшов висновку, що:

обставини обвинувачення, що наведені в обвинувальному акті стороною обвинувачення (пункт 1), підтверджуються обвинуваченим в повному обсязі;

кваліфікація інкримінованого обвинуваченому діяння відповідає встановленим обставинам кримінального правопорушення, а саме - показаннями обвинуваченого підтверджується, що він не встиг завантажити кавуни на власний транспорт, був затриманий сторонньою особою, відтак, обвинувачений не вчинив усіх дій для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали його волі;

винуватість обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні доведена у повному обсязі;

стороною обвинувачення дотримано стандарт доказування «поза розумним сумнівом».

ІV. Призначення покарання

19. Санкцією частини четвертої ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до семи років.

20. Відповідно до частини першої, третьої ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

21. Під час судового розгляду Суд встановив обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно частин першої ст. 66 КК України - це щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину.

22. Під час судового розгляду Суд не встановив обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно частин першої ст. 67 КК України.

23. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:

- ступень тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до тяжкого злочину;

- особу обвинуваченого - його вік; матеріальний стан - не працевлаштований; позитивну характеристику з місця проживання; також те, що він не перебуває на диспансерному обліку у нарколога та психіатра; раніше не судимий.

24. Також Суд бере до уваги загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

25. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.

26. Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

27. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

28. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

29. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення Суд не знаходить.

30. Водночас Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

31. В цій ситуації відіграє значення і позиція сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 75 КК в правовідносинах, що розглядаються.

32. Суд, враховує позицію сторони обвинувачення, висловлену під час дебатів, позицію сторони захисту і вважає, що наведені аргументи в своїй сукупності є підставою для застосування до обвинуваченого статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим діянням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

33. У зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

34. Цивільний позов по справі не заявлявся.

35. Рішення про речові докази необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК.

36. Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи покладаються на обвинуваченого відповідно до статті 124 КПК.

37. Рішення щодо скасування арешту майна необхідно прийняти відповідно до ст. 174 КПК України.

38. Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його застосування Суд не вбачає.

З цих підстав,

керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 392, 393, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 15, частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, а саме - у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), недоведеному до кінця, оскільки обвинувачений не вчинив усіх дій, які вважав необхідними вчинити для доведення злочину до кінця, з причин які не залежали від його волі, вчиненому в умовах воєнного стану, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

2. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

3. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4 :

3.1. періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4. Початок іспитового строку ОСОБА_4 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

5. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирати.

6. Речові докази: кавуни загальною вагою 340,5 кг - залишити у потерпілого.

8. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 320,00 грн (триста двадцять гривень 00 коп.) процесуальних витрат на користь судового експерта ОСОБА_7 за проведення експертизи (висновок судово-товарознавчої експертизи №3818/24 від 03.08.2024 року).

9. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Прокурор, обвинувачений мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору

12. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1