Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/8315/24
У Х В А Л А

10.12.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка полягає у незаконному затриманні в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

До Виноградівського районного суду Закарпатської області 10.12.2024 року заявник подала скаргу щодо незаконного затримання в порядку ст.206 КПК України ОСОБА_2 .

Доводи скарги зводяться до того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 9:00 год. на стаціонарному блокпості біля моста через р. Тиса працівники прикордонної служби і ТЦК зупинили робоче авто мого чоловіка ОСОБА_2 . Попри наявність всіх належних документів та оновлення даних військового обліку, його змусили пересісти до їхньої машини та силоміць доставили ВПС Хижа. Там відібрали паспорт і мобільний телефон, вимагали зізнання у правопорушенні, якого він не вчиняв. Коли залякування не допомогли, Олександра примусово перевезли в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наступного дня доправили до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де змусили протиправно пройти BJIK (він BJIK пройшов влітку, при собі мав копію чинної довідки №160/14/2707 BJIK від 11.07.2024р.). При собі наявну довідку про те, що він Свідок Єгови, у ТЦК також показував, проте подати/зареєструвати заяву про заміну військової служби на невійськову не дали. Коли проходив BJ1K влітку, то в ТЦК подав заяву про заміну виконання військового обов`язку на невійськовий та мав усну відповідь від юриста ТЦК. Тепер, через пошту 29.11.2024 організував подачу заяв про заміну до Виноградівської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ).

Примушуючи до мобілізації проти волі та сумління, з 25.11.24 по 06.12.2024 мого чоловіка неодноразово відправляли на автобусі ТЦК у поїздки по різним військовим частинам, зокрема Рівненської, Львівської областей тощо. Майже на кожній зупинці на різних полігонах і навчальних центрах чи у військових частинах ОСОБА_3 показував свою довідку від Центру Свідків Єгови №13300 від 15.07.2024р. і його повертали в автобус ТЦК, але можливості подати/зареєструвати заяву про заміну виконання військового обов`язку на невійськову не надали.

На даний час продовжують примусово утримувати мого чоловіка ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_5 на АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим просить постановити ухвалу, якою негайно звільнити з неволі ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 206 КПК України, для розгляду даної скарги з огляду на наступне.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відтак, у відкритті провадження за поданою скаргою слід відмовити.

Водночас, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що дана ухвала не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді або в іншому судовому порядку і не перешкоджає захисту прав особи, яка подала скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст. ст. 9, 303 ,304, 309, 392, 393, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , яка полягає у незаконному затриманні в порядку ст.206 КПК України відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

На ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя В. В. Леньо