ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1301/25 Справа № 176/1128/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Кодаки, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ст. 336 КК України до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, указом Президента України №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України №3429-ІХ від 08.11.2023.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХП від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

При цьому, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним та особою із числа резервістів в особливий період, у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності до п. 17 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, де 11.01.2024 пройшов медичний огляд, за результатами якого визнаний військово-лікарською комісією придатним до військової служби у воєнний час.

26.01.2024 о 09 год. 00 хв. в приміщені № ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений отримав бойову повістку на відправку до військової частини, на 08 год. 00 хв. 26.02.2024, яку він підписав особисто.

Обвинувачений, не бажаючи виконувати загальний обов`язок відбувати військову службу, покладеного на громадян України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, ст. 17 Конституції України, діючи умисно, протиправно, маючі на меті ухилитися від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією, будучи військовозобов`язаним та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від призову на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби, та умисно не з`явився на відправлення у зазначений у повістці пункт і у строк о 08 год. 00 хв. 26.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби.

27.03.2024 ОСОБА_8 написав заяву про відмову від мобілізації, та прохання не призивати його за мобілізацією в зв`язку з небажанням виконувати свій конституційний обов`язок.

Також, 27.03.2024 приблизно об 11год. 30 хв. офіцерами ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт про відмову від отримання повістки для відправки у війська ОСОБА_8 , де останнього попереджено про кримінальну відповідальність.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить призначити покарання ОСОБА_8 у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вказує, що щире каяття це не формальна вказiвка, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцiнку винним своєї протиправної поведiнки, її осуд та бажання залагодити провину, що має пiдтверджуватись конкретними дiями, спрямованими на виправлення зумовленої кримiнальним правопорушенням ситуації.

Також варто зазначити, що правопорушення вчинене ОСОБА_8 в умовах воєнного стану i дiя воєнного стану у державi продовжується, обвинувачений є придатним до слyжби, але його небажання нести тягар вiйськової слyжби дає пiдстави вважати, що при звiльненнi вiд покарання його психічне ставлення до вчиненого ним не зміниться.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та фактичні обставини справи ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі в майже мінімальних межах передбаченої санкцією ст. 336 КК України.

При цьому, суд врахував, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнав вину, на психіатричних та наркологічних обліках не перебуває.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Застосовуючи до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України та, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

Тобто, суд першої інстанції не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставинам його вчинення, а лише формально послався на дані про особу ОСОБА_8 при обґрунтуванні свого висновку щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі санкції статті кримінального закону без застосування до нього випробування, передбаченого ст. 75 КК України, буде достатньою мірою відповідати загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому доводи прокурора щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, але в мінімальному розмірі санкції ст.336 КК України.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, підвищену суспільну небезпеку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині звільнення від відбування призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання на підставі ст. 75 КК та постановити новий вирок, яким визначити останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 336 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з ухваленням нового на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404-407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ст. 336 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набуває чинності негайно та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді