Справа №760/23/25 1-кс/760/1108/25
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІС ОІЛ», про скасування арешту майна в межах кримінального провадження 0000013 від 25 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІС ОІЛ» (далі - ТОВ «Оліс Оіл»), про скасування арешту майна.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку, який відбувся 23 жовтня 2024 року за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Требухів, вул. Кільцева дорога, б.1, з метою збереження речових доказів, а саме: 28 848 літрів дизельного пального; документи ТОВ «ОЛІС ОІЛ»; чорнові записи; мобільний телефон Huawei IMEI 70287.

Вважає накладення зазначеного арешту необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000013 від 25 червня 2024 року, в межах цього провадження здійснюється досудове розслідування щодо вчинення службовими особами та фактичними власниками ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» (), ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ» () на території Київської області протиправної діяльності, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів та державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах.

Водночас, будь-які дані про причетність службових осіб ТОВ «ОЛІС ОІЛ», до вчинення кримінального правопорушення відсутні не тільки в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, а і в самому клопотанні прокурора про арешт майна.

Так, під час обшуку детективами території та у приміщеннях єдиного майнового комплексу за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Кільцева дорога, б.1, які частково використовуються ТОВ «Оліс Оіл» () та на праві власності належить ПП «БРОВАРСЬКА СІЛЬГОСПХІМІЯ» (), не виявлено жодного документу або речового доказу вказаного в клопотанні прокурора, які б прямо чи опосередковано вказували на причетність ТОВ «ОЛІС ОІЛ» () або його директора ОСОБА_4 до господарської діяльності ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» (), ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ» () наведених в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді.

Крім того, зазначив, що ТОВ «ОЛІС ОІЛ» здійснило придбання арештованого дизельного пального у ТОВ «Алма Рітейл» (), яке придбало дизельне пальне у ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ» (). Відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів № 7781 від 20 жовтня 2024 року, пунктом завантаження дизельного пального, яке було поставлено ТОВ «ОЛІС ОІЛ», є м. Ізмаїл, вул. Запорізьких козаків, 2-А баржа «TDL 101», тобто ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ» є першим вітчизняним підприємством в ланцюзі постачальників пального на митну територію України.

Таким чином, арештоване дизельне пальне, вилучене у ТОВ «ОЛІС ОІЛ» має законні шляхи походження, у ланцюзі постачання відсутні ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ», відносно яких внесені відомості до ЄРДР, що спростовує факт набуття ТОВ «ОЛІС ОІЛ» вилученого пального злочинним шляхом, зв`язок вилученого пального із вчиненим злочином, передбаченим частиною третьою статті 212 КК України та як наслідок можливість визнання вилученого пального речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000013 від 25 червня 2024 року.

При цьому, у клопотанні прокурора про арешт майна, жодних доказів того, що ТОВ «ОЛІС ОІЛ» набуло дизельне пальне кримінально-протиправним шляхом або отримало внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, це дизельне пальне є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, не міститься. Відсутнє обґрунтування висновку про зв`язок вилученого пального із вчиненим злочином, передбаченим частиною третьою статті 212 КК України.

Також, ТОВ «ОЛІС ОІЛ» не має жодного відношення до ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» чи ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ». Директор ТОВ «ОЛІС ОІЛ» ОСОБА_4 не є ані співзасновником, ані посадовою особою ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ», не здійснює на ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ» жодної дії пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій та взагалі не має жодної можливості щодо внесення до первинних документів та документів податкової звітності ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ» відомостей про неіснуючі фінансово-господарські операції з підприємствами з ознаками «фіктивності» та «ризиковості», шляхом документального оформлення руху товарів по безтоварним операціям без дійсного руху активів.

У клопотанні прокурора не наведено жодного доказу того, що ТОВ «ОЛІС ОІЛ» чи його керівник здійснюють незаконну господарську діяльність; ТОВ «ОЛІС ОІЛ» чи його контрагент придбав дизельне пальне у підприємств постачальників, які під час здійснення операції з купівлі-продажу дизельного пального мали статус «ризиковості»; ТОВ «ОЛІС ОІЛ» чи його контрагент придбав дизельне пальне у підприємств, які в установленому законом було визнано «фіктивним».

Враховуючи вищевикладене, з клопотання прокурора не вбачається на підставі чого стороною обвинувачення встановлено причетність ТОВ «ОЛІС ОІЛ» чи його керівника до діяльності ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ», відповідність вилученого майна критеріям речового доказу, встановлених статтею 98 КПК України.

За таких умов необґрунтоване та незаконне застосування арешту майна порушує основоположне право - право власності, гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 41 Конституції України, тому просив скасувати арешт, накладений слідчим суддею на дизельне пальне, документи, чорнові записи та мобільний телефон.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце судового засідання повідомлявся належним, однак матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що підтримує клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Частиною другою статті 174 КПК України передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Статтею 26 КПК України передбачено, що, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність представника власників майна та прокурора.

У зв`язку з неявкою в судове засідання особи, яка подала скаргу, та прокурора, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, Підрозділом детективів ТУ БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 від 25 червня 2024 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частинами третьою статті 212 КК України.

09 грудня 2024 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва накладено арешт з метою збереження речових доказів, на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 23 жовтня 2024 року за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Требухів, вул. Кільцева Дорога, 1, а саме: виключно на 28 848 літрів дизельного палива, яке знаходиться в резервуарах ТОВ «ОЛІС ОІЛ», без заборони відчуження, розпорядження та користування іншими видами палива; документи ТОВ «ОЛІС ОІЛ»; чорнові записи; мобільний телефон Huawei IMEI 70287.

Відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Як вбачається зі змісту ухвали, якою накладено арешт на майно, слідчий суддя керувався вимогами статті 173 КПК України, врахував розумність і співмірність обмеження права власності, а також, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

З метою збереження речових доказів, як визначено частиною третьою статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас, слідчий суддя враховує, що в силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

З викладених вище норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

Так, в ході судового розгляду представником власника майна було надано первинні документи, що підтверджують придбання ТОВ «ОЛІС ОІЛ» () дизельного пального у ТОВ «Алма Рітейл» (), яке придбало його у ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ» (). Зокрема, копію договору поставки нафтопродуктів № 2009-290/24AlRit від 20 вересня 2024 року, копію товарно-транспортної накладної № від 22 жовтня 2024 року, копію видаткової накладної № 4307 від 22 жовтня 2024 року, копію платіжної інструкції про оплату за дизельне пальне № від 23 жовтня 2024 року та № від 23 жовтня 2024 року, договір 231020 В-53 від 23 жовтня 2020 року, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 7781 від 20 жовтня 2024 року, видаткову накладна № ДК10/20-019 від 20 жовтня 2024 року, акцизну накладну №2388 від 20 жовтня 2024 року, витяг з ЄДР по ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ».

Зі змісту вказаних документів вбачається, що у ланцюзі постачання пального ТОВ «ОЛІС ОІЛ» відсутні ТОВ «ТРЕЙДНАФТТРАНС» та ТОВ «ОЛЕУМ ГАЗ» діяльність яких перевіряється в межах кримінального провадження № 0000013 від 25 червня 2024 року.

Отже, представником власником майна підтверджено законність походження такого пального, на противагу чому, стороною обвинувачення не надано доказів на спростування вищевикладених обставин.

Крім того, доказів того, що дизельне пальне, що було вилучене під час проведення обшуку та належать ТОВ «ОЛІС ОІЛ» використовувалось в злочинній діяльності, було набуто внаслідок провадження такої діяльності, арештоване майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, засобом або предметом його вчинення, або містить сліди його вчинення, тобто його відповідності критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, прокурором не надано.

Разом з тим, що стосується скасування арешту, накладеного на документи ТОВ «ОЛІС ОІЛ», чорнові записи та мобільний телефон, то в клопотанні представником власника майна не наведено обґрунтування щодо наявності підстав для такого скасування, не зазначено з яких підстав був накладений арешт на зазначене майно та чому арешт є необґрунтованим. Крім того, представником власника майна не надано доказів на підтвердження належності мобільного телефону особі, в інтересах якої він звернувся з цим клопотанням.

Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що представник власника майна ТОВ «ОЛІС ОІЛ», поданим клопотанням довів відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння юридичної особи дизельним паливом та обумовлювали його арешт, оскільки на даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права власності ТОВ «ОЛІС ОІЛ» на вказане майно. Водночас, в частині скасування арешту на документи ТОВ «ОЛІС ОІЛ», чорнові записи та мобільний телефон клопотання є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

З огляду на викладене та керуючись статтями 98, 170-173, 309, 372, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року у справі 760/27210/24, на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 23 жовтня 2024 року за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Кільцева Дорога, 1, а саме:

- 28 848 літрів (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок вісім літрів) дизельного палива, яке знаходиться в резервуарах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІС ОІЛ».

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1