Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Рівне

Справа № 568/1735/23

Провадження № 11-кп/4815/279/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року у справі за поданням Дубенського районного сектору № 3 філії ДУ "Центр пробації" у Рівненській області про приведення вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України у відповідність до ЗУ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-IX,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року подання начальника Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 , засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року постановлено привести у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 гривень.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність ухвали суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що усупереч вимогам ст. 74 КК України та ст. 537 КПК України в ухвалі суду першої інстанції від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 не зазначено від чого звільнено останнього (покарання, кримінальної відповідальності тощо), що свідчить про допущене судом порушення закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що ураховуючи суттєве протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами судового рішення стосовно способу застосування ст. 74 КК України, має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що поза увагою суду першої інстанції при постановленні ухвали залишився факт звільнення ОСОБА_7 вироком Радивилівського районного суду від 18.01.2024 року від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням, із встановленням дворічного іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України. З огляду на визначення в ухвалі судом на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточного покарання ОСОБА_7 у виді штрафу є неможливим одночасне застосування і положень ст. ст. 75, 76 КК України. Вважає, що у даному випадку підлягали виключенню посилання у вироку Радивилівського районного суду від 18.01.2024 року на застосування ст.ст. 75. 76 КК України.

Просить ухвалу Радивилівського районного суду від 27.11.2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Дубенського РС № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області про звільнення ОСОБА_7 від покарання відповідно до вимог ЗУ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду від 18.01.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Виключити із резолютивної частини вироку Радивилівського районного суду від 18.01.2024 року стосовно ОСОБА_7 посилання на звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням дворічного іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приписами ч. 1 ст. 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Постановляючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про поширення у даному випадку дії Закону № 3886-IX, яким скасовується кримінальна протиправність встановленого відповідно до вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року викрадення ОСОБА_7 майна за епізодами листопада місяця 2023 року на загальну суму 1906 грн., що і не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі, відповідно, і не перевіряються висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційною інстанцією.

Однак, зі змісту ухвали, якою вирішувалось питання приведення вироку суду від 18.01.2024 року відносно ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону № 3886-IX, всупереч вимогам ст. 537 КПК України, ст. 74 КК України, чітко не вбачається від чого саме звільнив суд ОСОБА_7 , засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року, зокрема, за ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального та кримінального законодавства.

Крім того, судом залишено поза увагою застосування судом відповідно до вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року при визнанні винним ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України та призначення відповідних покарань за кожне кримінальне правопорушення окремо у виді штрафу і призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України, з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, з врахуванням висновку суду в оскарженій ухвалі про усунення Законом караності діяння за ч.4 ст. 185 КК України, до останнього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Тобто судом не звернуто увагу на положення ст. 75 КК України, згідно якої звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується у передбачених законом випадках при призначенні особі покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Тобто, аналіз даних положень ст. 75 КК України виключає її застосування при призначенні покарання у виді штрафу, що залишено судом без уваги, чим належним чином не привів вирок суду у відповідність до Закону, допустивши порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст.413 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року, викладений в постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 про те, що зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, тобто у даному випадку при належному приведенні вироку від 18.01.2024 року у відповідність до вимог Закону № 3886-IX, буде відсутнє жодне погіршення становища ОСОБА_7 .

За наведеного, ухвала суду першої інстанції не може залишатись чинною та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ? задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Дубенського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області про звільнення ОСОБА_7 від покарання відповідно до вимог ЗУ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-IX.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 18.01.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., за ч.3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Виключити із резолютивної частини вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 18.01.2024 року стосовно ОСОБА_7 посилання на звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3