Справа № 574/1132/24
Провадження № 1-в/577/16/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2025 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст. 80 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернувся до суду з даною заявою та просить суд встановити сплив строків давності виконання обвинувального вироку, яким він засуджений, тобто сприятливого спливу строку, протягом якого він не ухилявся від відбування покарання та не вчинив злочину, а також відсутність передбачених ч. 6 ст. 80 КК України кваліфікаційних ознак, які б виключали застосування давності; визнати за можливе, з урахуванням фактично відбутого ним строку покарання застосувати давність та звільнити його від відбування покарання на умовах, передбачених ст. 80 КК України; у разі, якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, то замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі. Вимоги обгрунтовує тим, що вирок Апеляційного суду Сумської обл. від 15.12.2004 р. набрав законної сили 22.03.2005 р. Станом на 22.03.2020 р. сплив 15-річний строк давності. Вказаний строк не зупинявся та не переривався. Відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, судом може бути вирішене питання про застосування давності. Злочини, за вчинення яких він був засуджений, не передбачені ч. 6 ст. 80 КК України як такі, що виключають застосування давності. Термін застосування давності означає, що звільнення засудженої особи як від відбування покарання, якщо вирок суду звертався до виконання, так і від подальшого покарання, якщо вирок суду не звертався до виконання, а також незалежно від того чи відбуває засуджений покарання, чи ні. На підтвердження зазначеного вказує і той факт, положення ст. 80 КК України, відповідають положенням Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, а відповідно до ст. 24 Конституції України всі громадяни є рівними перед законом. Як зазначено у рішеннях Конституційного Суду України (Другий сенат) від від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021 та від 08 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/21 у справі № 3-20/2021(40/21) суди мають тлумачити юридичні норми так, щоб під час їх застосування це не завдавало шкоди людській гідності. Таким чином, норми ст. 80 КК України підлягають застосуванню до осіб, які відбувають покарання, з урахуванням положень ст. 89 та ч. 2 ст. 90 КК України. З урахуванням наведеного у разі наявності підстав для застосування давності на підставі ч. 5 ст. 80 КК України, суд ініціює провадження та створює склад суду, який має розглянути питання про застосування давності. При цьому суд повинен перерахувати на день вирішення питання про застосування давності повний строк фактично відбутого засудженим покарання, враховуючи час його попереднього ув`язнення. Виходячи з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк (до 15 років позбавлення волі), то будь-який строк, більший 15 років слід вважати довічним позбавленням волі, а на стадії вирішення питання про застосування давності вже відбутим засудженим довічним позбавленням волі. Відповідно ч. 5 ст. 80 КК України, якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі, а тому, якщо суд не знайде підстав для застосування давності, то прохає замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі.

ОСОБА_7 відмовився виходити в судове засідання.

Захисник ОСОБА_6 підтримує заяву свого підзахисного.

Прокурор вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Вироком Апеляційного суду Сумської обл. від 15.12.2004 р. ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, який набрав законної сили 22.03.2005 р. ОСОБА_7 направлений для відбування покарання до державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Хмельницької області. На теперішній час засуджений ОСОБА_7 тимчасово переведений до державної установи «Сумський слідчий ізолятор» для розгляду скарг і клопотань, поданих ним в порядку виконання вироку.

За змістом ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене частиною третьою статті 127, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачені статтями 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу.

Виконання вироку - це завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (в тому числі й щодо призначеного покарання) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України. Статтею 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення.

З аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках не звернення обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, до виконання з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в КК України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

З огляду на зміст заявленої заяви та досліджені судом матеріали, слід зробити висновок про те, що строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, у даному випадку не починався і не закінчувався. Оскільки вирок суду виконується, останній перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи визначене судом кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 80, 87 КК України, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання давності або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_8

Суддя ОСОБА_3