ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4786/17
провадження № 1-кп/753/113/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2025 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0002388 від 14.09.2016 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дружківка Донецької області, освіта вища, колишня суддя Сімферопольського районного суду АР Крим, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1.Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 року № 337-VIII, збройна агресія РФ проти України розпочалась 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними силами РФ всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням РФ порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27 лютого 2024 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління генерального штабу збройних сил РФ захопили будівлі Ради міністрів та Верховної ради АР Крим. Президент РФ, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до ради федерації зборів РФ, яка своєю постановою від 01.03.2014, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України збройних сил РФ. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АР Крим та м. Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада АР Крим 16 березня 2014 року провела псевдореферендум про входження АР Крим та міста Севастополя до складу РФ. Сумнівні результати «референдуму» не були визнані жодною країною світу, крім РФ. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 року «Територіальна цілісність України».

17 березня 2014 року Верховна Рада АР Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники АР Крим та м. Севастополя підписали з Президентом РФ ОСОБА_10 «договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів».

Приведені факти свідчать про активну підривну діяльність РФ та її федеральних органів, яка виражається в окупації території України, що триває до теперішнього часу.

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів держаної влади РФ утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Так, статтею 9 Федерального конституційного закону «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» створено суди РФ на території Криму та Севастополя.

Під час зазначених подій, ОСОБА_6 будучи громадянкою України, мешканкою Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи вирішила надати допомогу в проведенні підривної діяльності РФ проти України.

Зокрема, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_6 займаючи посаду судді Сімферопольського районного суду АР Крим (відповідно до указу Президента України № 193/2012 від 12.03.2012), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту окупації РФ території АР Крим та м. Севастополя, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополі системи органів державної влади РФ, у тому числі судової, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни незалежності та територіальній цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, порушуючи присягу судді упродовж березня-грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування Сімферопольського районного суду АР Крим по вул. К. Маркса, 17, м. Сімферополь, АР Крим, діючи в інтересах РФ, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів РФ з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів РФ, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня- листопада 2014 року, суддя Сімферопольського районного суду АР Крим, громадянка України ОСОБА_6 , будучи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме РФ, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим РФ та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 5 ст. 5 Закону РФ «Про статус судді в Російській Федерації». Після цього, ОСОБА_6 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді РФ на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина РФ; копію документа, підтверджуючого отримання вищою юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність, власноруч заповнені та підписані анкету, яка містить біографічні відомості та відомості про доходи, про майно, яке належить їй на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_6 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами РФ від 19.12.2014 № 786 діюча суддя судової влади України громадянка України ОСОБА_6 призначена на посаду судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим РФ на окупованій території АР Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Сімферопольського районного суду Республіки Крим РФ.

Своїми діями, які виразились у забезпеченні діяльності на окупованій території України органу судової влади як невід`ємної частини федеральних органів влади РФ, що в свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_6 вчинила державну зраду.

1.2.Кримінальна відповідальність за вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, передбачена ч. 1 ст. 111 КК України.

2.Позиції сторін кримінального провадження

2.1.Прокурор в судовому засіданні вказав, що винуватість обвинуваченої доведена повністю письмовими матеріалами, які зібрані в ході досудового розслідування, просив визнати винуватою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити їй покарання у виді 13 тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

2.2.Захисник ОСОБА_9 вказала, що з урахуванням відсутності можливості спілкування з обвинуваченою та неможливості узгодити правову позицію, наявними є елементи порушення права на захист, і всі докази можуть лише опосередковано свідчити про винуватість ОСОБА_6 , а тому просила закрити кримінальне провадження за недоведеністю.

3.Застосована судом правова процедура при розгляді кримінального провадження

3.1.Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року визначено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

3.2.Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_6 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

3.3.Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

3.4.Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_6 як підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

3.5.Отже, суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

3.6.Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні, а також інформація про процесуальні документи, надсилались та публікувались шляхом опублікування повістки про виклик на офіційному сайті Дарницького районного суду м. Києва, Офісу генерального прокурора і в газеті «Урядовий кур`єр», відповідно до вимог ст. 323 КПК України. У судові засідання обвинувачена не з`являлася.

3.7.Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 мала усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала, чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

3.8.Враховуючи викладене, суд вважає, що у матеріалах кримінального провадження наявні документи, які свідчать про відмову ОСОБА_6 захищати себе безпосередньо в суді, а так само свідчать про її наміри ухилення від кримінальної відповідальності.

3.9.Водночас, вказане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисників, які були забезпечені державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин та оцінка доказів

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

4.1. постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 14.09.2016 року, відповідно до якої з матеріалів досудового розслідування, які зареєстровані в ЄРДР № 0001289 від 26.05.2015 року, виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111 КК України (т.1 а.с.3-4);

4.2. заява народного депутата України ОСОБА_11 від 21.10.2014, відповідно до даних якої останній просить внести відомості до ЄРДР за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109, 111 КК України, відносно громадян України, зокрема ОСОБА_6 (т.1 а.с.129-176, 151);

4.3. лист голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів ОСОБА_12 на ім`я Генерального прокурора України, відповідно до відомостей якого він зазначає, що суддя ОСОБА_6 здійснює правосуддя іменем РФ без припинення статусу судді відповідно до законів України, що є порушенням присяги судді. Вказане містить ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, тому ОСОБА_12 просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування (т. 1 а.с. 178-187);

4.4. запит Генеральної прокуратури України на адресу Адміністрації Президента України від 02.09.2016 року № 26/3-33326-15 про надання відомостей з приводу подавання зокрема ОСОБА_6 клопотання про вихід з громадянства України (т.2 а.с.116-123);

4.5. відповідь Адміністрації Президента України від 29.09.2016 року № 03-01/3021, відповідно до якої клопотання про вихід із громадянства України, зокрема від ОСОБА_6 не надходили (т. 2 а.с.124);

4.6. протокол огляду інтернет-видань від 08.04.2015 року, відповідно до якого був оглянутий сайт httt://www.kremlin.ru та було виявлено Федеральний Закон Російської Федерації № 154-ФЗ від 23.06.2014 року «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» (т. 2 а.с.194-246);

4.7. запит Генеральної прокуратури України на адресу Адміністрації Президента України від 03.02.2015 року № 26/3-27027-14 про надання належним чином завірених копій указів Президента України про призначення (звільнення) з посад суддів судів розташованих у АР Крим та м. Севастополі, зокрема ОСОБА_6 (т.3 а.с. 1-7);

4.8. Відповідь Адміністрації Президента України від 20.03.2015 року № 45-01/135, відповідно до якої ОСОБА_6 призначена на посаду Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим Указом президента України від 12.03.2012 року № 193 та Указ Президента України (т. 3 а.с.8-24);

4.9. запит Генеральної прокуратури України до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.02.2015 року № 26/3-27027-14 з приводу надання інформації про те, чи перебували впродовж 2014 року судді судів, розташованих в АР Крим та м. Севастополя, зокрема ОСОБА_6 , на посадах суддів (т. 3 а.с. 30-36);

4.10. відповідь Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 року № 18-2153/15 відповідно до якої заява судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 про звільнення або переведення до іншого суду на території України не надходила (т. 3 а.с.37-39);

4.11. лист Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06.10.2015 року № 8вк-4067/15 відповідно до якого за зверненням заступника генерального прокурора України ОСОБА_13 було відкрито дисциплінарну справу стосовно суддів Автономної Респубілки Крим, зокрема судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 64-67);

4.12. рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 року № 30009/дн-15 згідно якого вирішено направити до Вищої ради юстиції висновок щодо встановлених Вищою кваліфікаційною комісією суддів України фактів, які свідчать про порушення присяги та рекомендувати Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 70-89);

4.13. рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2015 року за № 1206/0/15-15, відповідно до якого вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді суддю Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 (т. 3 а.с.95-137);

4.15 Указ Президента України від 30 січня 2016 року № 28//2016 про звільнення з посади судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 у зв`язку з порушенням присяги судді (т. 3 ас.135-139);

4.16. протокол огляду інтернет видань від 07.04.2015 офіційного сайту президента РФ, яким встановлено, що указом президента РФ «О назначении судей федеральных судов» від 13.11.2014 № 719, ОСОБА_6 призначено на посаду незаконно створеного Сімферопольського районного суду (т. 3 а.с. 140-157);

4.17. протокол огляду від 02.02.2015 офіційного сайту «Симферопольського районного суда», на якому міститься список суддів вказаного суду, зокрема «судья ОСОБА_6 » (т. 3 а.с.158-213);

4.18. Рішення Сімферопольського районного суду Республіки Крим від 20.10.2014 року винесеного суддею ОСОБА_6 іменем Російської Федерації (т. 4 а.с.6-7);

4.19. Рішення Сімферопольського районного суду Республіки Крим від 15.10.2014 року винесеного суддею ОСОБА_6 іменем Російської Федерації (т. 4 а.с.14-15);

4.20. Рішення Сімферопольського районного суду Республіки Крим від 24.10.2014 року винесеного суддею ОСОБА_6 іменем Російської Федерації (т. 4 а.с.22-23);

4.21. Вирок Сімферопольського районного суду Респубілки Крим від 01.07.2014 року, винесеного головуючим суддею ОСОБА_6 іменем Російської Федерації (т. 4 а.с.25-36);

4.22. Протокол огляду документів від 19.01.2017 року, відповідно до якого був оглянутий веб-сайт «http://simpheropolskiy.krm.sudrf.ru», відповідно до якого до складу суду Сімферопольського районного суду Республіки Крим входить ОСОБА_6 , наявні відомості про справи, які перебувають у неї в провадженні та відомості про винесенні рішення (т. 4 а.с.42-105).

Загальновідомим є факт того, що 20 лютого 2014 року РФ розпочала військову окупацію Криму. В результаті чого, 06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим була прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

Результати вказаного «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім РФ. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року вже розпущена «Верховна Рада АР Крим» прийняла Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року між РФ та представниками нелегітимного державного утворення «Республіка Крим» ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ. А в подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення супротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд законів та підзаконних нормативних актів, відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії гілки влади нелегітимного створеної «Республіки Крим», що входить у склад РФ.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2017 № 71/205, від 19.12.2017 № 72/190 та від 17.12.2018 року № 73/194 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Проте, Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значення Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Сімферопольський районний суд Республіки Крим РФ».

В подальшому, указом президента РФ «О назначении судей федеральных судов» від 13.11.2014 № 719, ОСОБА_6 призначено на посаду незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим.

Тобто, ОСОБА_6 порушуючи вимоги Конституції і законів України, всупереч присязі судді, свідомо та умисно, за власною згодою, та бажанням була призначена на посаду судді «Сімферопольського районного суду Республіки Крим» на окупованій території АР Крим та приступила до виконання своїх обов`язків.

При цьому, ОСОБА_6 розуміла, що територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополь знаходиться під тимчасовою окупацію РФ внаслідок збройної агресії РФ з 20 лютого 2014 року, та усвідомлювала, що відповідно до ст. 64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року» «Сімферопольський районний суд Республіки Крим» є незаконно створеним органом.

Статею 64 Конвенції встановлено, що під час війни кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи зазначене, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 будучи у встановленому законом порядку не звільненою з посади судді України, без припинення статусу судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим, відповідно до законів України упродовж 2014 - 2016, добровільно прийняла на себе повноваження «судді» іншої держави, на окупованій території АР Крим, та здійснювала правосуддя на підставі законодавства РФ, що є порушенням вимог ст. 65 Конституції України та присяги судді, внаслідок анексії РФ півострова Крим, що свідчить про те, що обвинувачена надавала допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України та таким чином спричинила шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

4.19. Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази на предмет їх допустимості, та аналізуючи їх зміст у співставленні з доводами сторін кримінального провадження, суд приходить до висновків, що докази надані стороною обвинувачення є належними та допустимими, й такими, що з огляду на розкриття їх змісту підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

4.20. Позиція сторони захисту щодо недоведеності обвинувачення та того, що досліджені докази можуть лише опосередковано підтверджувати винуватість, є голослівною та нічим не обґрунтована.

В ході судового розгляду були забезпечені процесуальні права сторони захисту та обвинувачення для надання ними доказів на підтвердження обвинувачення або його спростування, що закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 21.01.2020 (у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19) стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Застосовуючи цей стандарт до обставин даного кримінального провадження, суд уважає, що досліджені під час судового розгляду документи, зміст яких розкрито, зокрема в п. 4.16, 4.5, 4.17- 4.22 виключають будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене, і обвинувачена є винною у його вчиненні, оскільки обвинувачена надавала допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинила шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

4.24. Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченої, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями, які виразились у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

5. Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 виду та розміру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, проти основ Національної безпеки України.

Підвищена суспільна небезпечність та тяжкість цього злочину зумовлена тим, що суспільні відносини, які охороняються, зокрема нормами ст. 111 КК України, забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави.

Характеризуючи особу обвинуваченої ОСОБА_6 суд враховує, що вона раніше не судима, мала статус носія судової влади України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги тривалість і характер, найвищий ступінь тяжкості та підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме те, що вона будучи особою, яка склала присягу судді, відповідно до якої вона присягала Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, в порушення зазначених зобов`язань вчинила державну зраду, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі, також з урахуванням приписів ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) конфіскацію всього належного їй майна на праві власності.

Саме таке покарання на переконання суду, є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 323, 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції законів України № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього належного їй майна на праві власності.

Строк покарання відраховувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченою, щодо якої судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченою підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченій, вручити захиснику в день його проголошення, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3