справа № 489/2648/18
провадження №1-кп/489/72/25
УХВАЛА

про звільнення від кримінальної відповідальності

та закриття кримінального провадження

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, із середньою спеціальною освітою, одруженої, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000277 від 14.12.2014, вчиненого за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.12.2014, приблизно о 13:30 годині, в м.Миколаєві водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в світлий час доби по сухій асфальтованій проїзній частині пр.Богоявленського, зі сторони вул.Театральної в напрямку регульованого перехрестя з вул. Південною, де мав намір здійснити поворот ліворуч, в напрямку вул. Чайковського.

В цей час, на зелений сигнал світлофору, у крайній правій смузі проїзної частини пр.Богоявленського, зі сторони вул.Будівельників в напрямку зазначеного перехрестя, зі швидкістю 60 км/год. рухався технічно справний автомобіль «Nissan X-Nrail», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

У крайній лівій смузі руху, по ходу руху водія ОСОБА_6 , зупинилися транспортні засоби, для здійснення маневру повороту ліворуч, у напрямку вул. Миколаївської, надаючи перевагу в русі транспортним засобам, що рухались у зустрічному їм напрямку.

Наближаючись до регульованого світлофором перехрестя пр.Боговленського та вул. Південною, водій ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги пп. «б» п.2.3, п.п. 10.1, 12.3, 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість, маючи обмеження в оглядовості проїзної частини пр.Богоявленського та перехрестя з вул. Південною, у зв`язку із розташуванням на ньому зазначених транспортних засобів, почав здійснювати маневр повороту ліворуч, при цьому не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху (гальмування), аж до повної зупинки свого транспортного засобу, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Nrail», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка рухалася у зустрічному для нього напрямку.

В результаті зіткнення, автомобіль «Nissan X-Nrail», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , змінив напрямок свого руху праворуч, виїхав за межі проїзної частини пр.Богоявленського та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани голови, забою лівого плечового суглобу, закритої травми грудної клітини з переломом 2, 3, 4, 5, 6, 7 ребр з ліва, з наявністю підшкірною емфіземою зліва, лівостороннього пневмотораксу, лівостороннього малого гемотораксу, закритої травми черевної порожними, з розривом брижі тонкої кишки і внутрішньочеревним кровотечою, закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки з переходом на великогомілкову кістку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для здоров`я.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 завдані тілесні ушкодження у вигляді: рваної рани верхньої третини лівої гомілки, багато чисельних саден, забою нижньої третини лівої гомілки і гомілковостопного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував та просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а також вирішити питання щодо речових доказів та витрат в кримінальному провадженні.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився. 11.02.2025 надав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності та відсутності потерпілого, заявлені вимоги цивільного позову підтримав та просив задовольнити.

Заслухавши думку присутніх учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого 13.12.2014.

Відповідно до ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ч.5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

За вимогами п. 4 ч.1 ст.49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно матеріалів кримінального провадження, з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше десяти років.

Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що обвинувачений ухилився від досудового розслідування або суду, а сам обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження із нереабілітуючої підстави, про що йому було роз`яснено судом.

Таким чином, встановивши наявність усіх підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та отримавши згоду обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строку давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, роз`яснивши обвинуваченому наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Заявлений в кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, підлягає залишенню без розгляду, так як відповідно до вимог ст.129 КПК України, вирішення цивільного позову можливе тільки при ухваленні судом вироку, постановлені ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В кримінальному провадженні були понесені витрати на залучення експерта в сумі 15998,30 грн.

Суд зазначає, що процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на наведених підставах, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних із залученням експерта стороною захисту.

Зазначене кореспондує правовому висновку, викладеному у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, згідно із якою постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо особи у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності не може вважатися тотожним ухваленню щодо неї обвинувального вироку суду, оскільки це суперечило б засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), а при вирішенні питання про долю процесуальних витрат на проведення експертизи належить виходити із того, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася.

У зв`язку з цим, відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 285, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Кримінальне провадження за № 0000277 від 14.12.2014 закрити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, залишити без розгляду.

Роз`яснити, що залишення в кримінальному провадженні цивільного позову без розгляду не порозбавляє права потерпілого звернутися до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: Автомобіль «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «Nissan X-Nrail», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути володільцям.

Понесені в кримінальному провадженні процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 15998,30 грн віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід в кримінальному проваджені відсутній.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1