Справа № 404/3696/24
Номер провадження 1-кс/404/4216/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявленого власника арештованого майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда матеріали клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.10.2024 року по кримінальному провадженню 0003040 за ч.1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою скасувати арешт з автомобіля «Renault kangoo», з прикріпленими номерним знаком НОМЕР_1 , (VIN НОМЕР_2 ), що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.10.2024 року по кримінальному провадженню 0003040 за ч.1 ст. 289 КК України.

Клопотання обґрунтував тим, що арештований транспортний засіб необхідно використовувати. Усі можливі слідчі та процесуальні дії із зазначеним речовим доказом виконані, усі необхідні експертизи проведені, отже перестали існувати реальні підстави для продовження застосування такого заходу забезпечення як арешт майна для збереження речового доказу. Відповідно до витягу з ЄРДР кримінальне провадження 0003040 від 02.11.2023 року закрито.

Слідчий з прокурором викликались, не з`явились.

Вирішуючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя першої інстанції, в тому числі колегія суддів апеляційної інстанції прийняли вмотивоване та обґрунтоване рішення. З`ясували завдання цього кримінального провадження, мету та правові підстави передбачені чинним КПК України, для накладення арешту на автомобіль, на свідоцтво та ключі:

Вилучений в ході огляду місця події 25 вересня 2024 року транспортний засіб є об`єктом кримінально протиправних дій, що надає достатні підстави вважати, що зазначене рухоме майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Постановою слідчого автомобіль визнаний речовим доказом. При таких обставинах, очевидно, що вилучене та визначене у клопотанні прокурора майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а відтак з урахуванням позиції сторони обвинувачення, а також загальних засад кримінального судочинства (ст. 7, 9, 13, 16, 22 23, 26 КПК України) та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України) колегія суддів вважає, що у даній ситуації, арешт майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, такий вид втручання у права та законні інтереси спрямований на встановлення фактичних обставин справи, арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності до даного кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно були з`ясовані всі обставини, з якими Закон пов`язує можливість (підстави) для накладення арешту на вилучене майно, також перевірено співмірність, мету і завдання цього кримінального провадження. У випадку скасування арешту з`явиться ризик того, що зацікавлені особи зможуть безперешкодно: розібрати, знищити, приховати, продати речовий доказ.

Заміна номерних вузлів та агрегатів завадить ідентифікації арештованого транспортного засобу.

Відчуження транспортного засобу, його продаж по-запчастинам, позбавить сторін кримінального провадження доступу до правосуддя, оскільки сторін провадження позбавлять змоги ознайомитись з такою складовою матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ. Наслідком повернення транспортного засобу, стане реальний ризик невиконання вимог ст. 290 КПК України.

У свою чергу суд першої, апеляційної, касаційної інстанції втратить можливість дотриматись основної засади кримінального провадження передбаченої ст. 23 КПК України, - безпосередність дослідження доказів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У випадку скасування арешту буде порушено право всіх сторін та учасників кримінального провадження, оскільки всі вони безповоротно втратять можливість встановити дійсні обставини, встановити винну особу, оглянути предмет посягання, тобто завдання цього кримінального провадження не буде досягнуто, оскільки без арештованого майна безрезультатними стануть спроби встановити винну особу.

Крім того, ОСОБА_5 вважає себе законним власником та володільцем транспортного засобу «Renault kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 (VIN НОМЕР_2 ). За результатами його звернення до правоохоронних органів були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом «Renault kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 .

З`ясовано, що у січні 2023 року ОСОБА_6 під приводом продажу транспортного засобу належного ОСОБА_5 , шляхом ведення його в оману заволодів належним йому автомобілем «Renault kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 .

05.01.2024 року транспортний засіб «Renault kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 (VIN НОМЕР_2 ) був перереєстрований на нового власника ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, після чого зазначеному транспортному засобу був наданий новий державний номер НОМЕР_1 .

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні ТЗ автомобіль «Renault kangoo», з прикріпленими номерним знаком НОМЕР_1 як об`єкт кримінально протиправних дій визнаний речовим доказом.

Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на сьогоднішній день вважають себе законними власниками та володільцями арештованого майна.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Зміст цього роз`яснення вказує, що заявлені власники/володільці зможуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання права власності на два об`єкти нерухомого майна. Запропонований правовий механізм забезпечить ефективний захист майнових прав щодо невизначеного кола власників/володільців арештованого майна.

Завданням слідчого судді є дотримання прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. ч.1 ст. 2 КПК України). Сукупність перелічених обставин вимагає від слідчого суддю врахувати інтереси не тільки володільця, але й інших сторін, учасників кримінального провадження у тому числі суспільні інтереси. Таким чином розумним стане продовження дії арешту. Продовжують існувати розумні підстави вважати, що вказане майно буде приховано, передано, пошкоджено або знищено. Існує реальна потреба для збереження майна у первинному/незмінному стані.

Продовження дії арешту узгоджується з вимогами п.1 ч. 1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Держава зобов`язана забезпечити ефективне розслідування і таке завдання переважає тимчасове обмеження майнових прав володільця арештованого авто.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Представник заявленого власника не подав переконливі докази на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба.

Спростовано доводи адвоката, що кримінальне провадження 0003040 від 02.11.2023 року закрито, оскільки суду надана копія постанови прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_7 від 02.12.2024 року, якою скасовано постанову слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 29.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0003040 від 02.11.2023 р.

Дотримання розумних строків кримінального провадження законодавчо закріплені у ст. 28 КПК України та відповідають існуючій практиці ЄСПЛ та нормам Конвенції стосовно дотримання прав людини у цій сфері.

Зокрема, відповідно до ч. 1 статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Практика ЄСПЛ (що має враховуватися судами з огляду на положення ст. 17 Закону України від 23.02.2006 р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») виходить із того, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують обставини, які перешкоджають прогресу розслідування в конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання віри громадян в їх відданість принципам верховенства права та здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них (рішення у справах «Риженко проти України», «Silih v. Slovenia»).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що «поняття розумний строк досудового слідства є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину». Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідно зазначити, що 02.03.2022 року Рада Суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Згідно цих рекомендацій, введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною проведення тривалого досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.113 КПК України процесуальні строки визначено як встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Згідно ч. 8 ст. 615 КПК України, строк дії воєнного стану не зараховується до загального строку досудового розслідування.

Незалежно від тривалості застосування арешту, дії представників сторони обвинувачення продовжують залишатись правомірними, оскільки в цьому кримінальному провадженні не закінчились передбачені законом строки досудового розслідування,

Ухвала слідчого судді про накладення арешту залишається чинною. Не зазнали змін умови, підстави та обставини, що стали умовою для застосування арешту. Злочин, що розслідується не декриміналізовано. Не зменшилась суспільна небезпека винних дій. Ініціатор клопотання не довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Адвокат не подав доказів настання для володільця майна негативних наслідків під час зберігання авто під арештом.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона повинна повернути володільцю ту саму річ або відшкодувати її вартість ( ч. 4 ст. 100 КПК України). У цьому провадженні відсутній факт знищення, пошкодження арештованого автомобіля. Навіть якщо така подія і виникне, то володілець має право вимагати відшкодування, а не передчасно звертатись з клопотанням про скасування арешту та повернення арештованого речового доказу. Керуючись ст. 174 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.10.2024 року по кримінальному провадженню 0003040 за ч.1 ст. 289 КК України, відмовити.

Ухвала про відмову в скасуванні арешту не оскаржується в апеляційному порядку. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1