Провадження № 1-в/461/314/24
УХВАЛА

23.12.2024 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,-

в с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування до останнього положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахувати у строк покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 року (справа № 462/6066/16-к): строк попереднього ув`язнення з 03.07.2016 року (момент затримання) до 23.03.2022 року (дата набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі Просить клопотання задовольнити, оскільки Залізничним районним судом м. Львова при винесенні вироку не було враховано дані обставини та не здійснено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Засуджений та його захисник в судове засідання не з`явились. Захисник подав до суду заяву про розгляд клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання без його участі.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 (справа №462/6066/16-к) ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та обрано йому покарання 200 годин громадських робіт. На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України. Також ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та обрано йому покарання довічне позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту фактичного затримання 03 липня 2016 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23.03.2022 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Постановою Верховного суду від 04.10.2022 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 березня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 було залишено без змін, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_4 без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, викладеної у редакції ув`язнення, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ізолятори тимчасового тримання та слідчі ізолятори є місцями попереднього ув`язнення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Суд при постановленні рішення враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в ухвалі від 29.08.2018 року у справі №663/537/17, відповідно до якого питання темпоральної дії (тобто дії у часі) закону про кримінальну відповідальність врегульоване ст. 4 і 5 КК України.

Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі (в т.ч. й закону про кримінальну відповідальність) дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною).

Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності.

Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності.

Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення злочину згідно із ч.3 ст.4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст.4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

(2) Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі

Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч.4 ст.5 КК України).

Згідно із ч.4 ст.5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.

Із системного тлумачення норми ч.4 ст.5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.

Варіанти темпоральної дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст.4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.

Ці норми кореспондують з нормою ст.58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вжиті законодавцем словосполучення «інші кримінально-правові наслідки діяння», а також «поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином» охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину.

«Іншими кримінально-правовими наслідками діяння» можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи.

Перелік таких наслідків та аспектів кримінально-правового становища особи не є вичерпним і охоплює, зокрема, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. На необхідність такого широкого тлумачення вказують вжиті законодавцем слова «інші», «іншим чином» у ст. 4, 5 КК України.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 цього Кодексу, є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч.2 ст.4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).

Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч.2 ст.5 КК України).

Так само виключається зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі в тій частині, в якій він частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи. У такому разі він має зворотну дію у часі лише в тій частині, в якій пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч.3 ст.5 КК України).

Висновок щодо недопустимості зворотної дії в часі закону про кримінальну відповідальність, який змінювався кілька разів і встановлював злочинність діяння, посилював кримінальну відповідальність або іншим чином погіршував становище особи, також випливає зі змісту норми ч.4 ст.5 КК України.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України.

Верховний суд дійшов до висновку, що:

-якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до20 червня2017року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII (далі Закон № №838-VIII ) (пряма дія Закону №838-VIII);

-якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII (зворотна дія Закону №838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч.1 ст.5 КК України);

-якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі;

-якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» №2046-VIII (далі Закон №2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається;

-якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21червня2017року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), зарахування строку попереднього ув`язнення провадиться судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із вироку Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 року ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений п.13 ч. 2 ст. 115 КК України 03.07.2016 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у строк покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 року підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_5 з 03.07.2016 року (момент затримання) до 23.03.2022 року (набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст.ст. 376, 537, 539 КПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити.

Зарахувати засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2021 року строк попереднього ув`язнення з 03.07.2016 року до 23.03.2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Повний текст ухвали проголошено 27 грудня 2024 року о 15 годині 10 хвилин.

Копію ухвали суду після набрання законної сили направити начальнику Державної установи « Львівська установа виконання (№ 19)».

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1