Справа № 489/2078/25
Провадження № 1-кс/489/561/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

26 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23.03.2025,

встановив:

Зі змісту скарги та доданих матеріалів вбачається, що скаржник ОСОБА_2 звернувся із заявою від 23.03.2025 до слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві, розташованого по вул. Велика Арнаутська, 20, м. Одеса, сектору поліцейської діяльності № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого по вул. Свободи, 3, с. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області, Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого по вул. Київській, 24, м. Вознесенська Миколаївської області, та ГУНП в Миколаївській області, розташованого по вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаєва, про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 146-1, 382, 396 та 397 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні, у тому числі, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законний суд, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України, у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Важливість суворого дотримання правил підсудності підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, з пункту 24 рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 вбачається, що «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства України в поєднанні з практикою ЄСПЛ вказує на те, що кримінальне провадження може здійснювати лише суд, до підсудності (юрисдикції) якого воно належить.

При цьому, нормами КПК України окремо не визначено підсудність розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування.

Однак, системний аналіз положень КПК України, зокрема статей 132 ч. 2, 184 ч. 1, 201 ч. 1 КПК України, а також ч. 6 ст. 9 та ст. 32 КПК України дозволяє зробити висновок, що усі питання, які виникають під час досудового розслідування та передбачені ст. 303 КПК України, повинні розглядатися слідчим суддею того суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Натомість, скаржник звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, допущеної уповноваженою особою ДБР та/або органу Національної поліції, яким була подана відповідна заява про кримінальне правопорушення.

Проте, як вказано вище, відповідний слідчий відділ ДБР (розташований в м. Одеса) та слідчі підрозділи органів Національної поліції (розташовані у Вознесенському районі Миколаївської області та на території Центрального району міста Миколаєва), до яких була направлена заява про вчинення кримінального правопорушення, фактично знаходяться поза межами територіальної юрисдикції Ленінського районного суду міста Миколаєва, у зв`язку з чим до повноважень слідчого судді вказаного суду не належить вирішення питання щодо оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, допущеної посадовими особами вищевказаних органів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо: вона не підлягає розгляду в цьому суді.

У зв`язку з вищевикладеним, дана скарга має бути повернута особі, яка її подала для подачі до належного суду за місцем знаходження органу досудового розслідування, бездіяльність якого оскаржується, оскільки така скарга не підсудна Ленінському районному суду міста Миколаєва.

Керуючись статтями 26, 32, 304, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23.03.2025 - повернути особі, яка її подала, у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1