ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/836/25 Справа № 185/8892/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

представника служби у

справах дітей ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

перекладача ОСОБА_14 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000917 від 13.05.2023 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 , поданими на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року, яким

ОСОБА_12 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Курськ РФ, має громадянство України, без освіти, раніше не була засуджена, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, із призначенням їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, із конфіскацією усього належного їй майна.

ОСОБА_13 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Костянтинівка Донецької області, має громадянство України, без освіти, утримує доньку ОСОБА_16 , 2020 року народження, раніше не була засуджена, мешкає у АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, із призначенням їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, із конфіскацією усього належного їй майна.

Початок строку відбування покарання для обох обвинувачених визначений судом першої інстанції з 22 травня 2023 року - з дня затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 задоволений частково: стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1466760 грн, моральної - 20000 грн.

Доля речових доказів вирішена у відповідності із ст.100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 13.05.2023 року у невстановлений слідством час та місці у ОСОБА_12 та у ОСОБА_13 раптово виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану з метою незаконного збагачення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 13.05.2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до м. Павлоград, Дніпропетровської області для підшукування місця та осіб, майном яких можливо заволодіти незаконним шляхом.

Так, 13.05.2023 року, приблизно о 11 годині 40 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходились біля будинку N? 38, по вулиці Центральна міста Павлоград Дніпропетровської області, де зустріли незнайому їм жінку похилого віку- ОСОБА_17 ,якій запропонували під приводом надання допомоги від міжнародної організації «Червоний Хрест», прослідувати до її місця проживання, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_17 провела останніх до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись за місцем ОСОБА_18 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись єдиним спільним умислом, спрямованим на таємне, викрадення чужого майна, де згідно розподілених ролей ОСОБА_12 , відволікала ОСОБА_17 , поки ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, скориставшись тим, що їх дії залишаються непоміченими для потерпілої ОСОБА_17 , усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з єдиним умислом, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, (в період запровадженого в Україні воєнного стану), викрали з приміщення квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , а саме з зальної кімнати з жіночої сумки, яка там знаходилась, грошові кошти, у сумі 30 900 доларів США, що відповідно до довідки НБУ на 12.05.2023року складає 1 130 013 гривень 00 копійок, а також грошові кошти в сумі 8 425 ЄВРО, що відповідно до довідки НБУ на 13.05.2023 року складає 336 747 гривні 25 копійок, які належать ОСОБА_17 .

Після цього, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з місця вчинення злочину звикраденим майном зникли та розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили матеріального збитку потерпілій ОСОБА_17 на загальну суму 1 466 760 гривень 25 копійок, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

У поданій апеляційній скарзі заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 порушено питання про зміну вироку суду першої інстанції та

виключення із зазначеного судового рішення вказівку суду про призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у вигляді конфіскації належного їй майна.

Зокрема, апелянт посилається на те, що під час вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення ОСОБА_13 не досягла повноліття.

Положеннями ч.2 ст.98 КК України встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань, які можуть бути призначені неповнолітнім. Це штраф або позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю і цей перелік є вичерпним.

Суд першої інстанції, призначаючи неповнолітній ОСОБА_13 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, припустився помилки.

Прокурор не оскаржує фактичні обставини вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, як вони встановлені судом та викладені у вироку суду та правильності наданої правової кваліфікації дій за ч.5 ст.185 КК України, а також виду та розміру основного покарання.

У поданій апеляційній скарзі із наступними доповненнями захисник ОСОБА_19 просить вирок суду щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати, а провадження - закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Зокрема, захисник вважає належним чином не встановленими та ідентифікованими особи обох обвинувачених - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки, у матеріалах справи відсутні належні документи, які посвідчують особу і це було обгрунтованою підставою для повернення обвинувального акту Московським райсудом м.Харкова ухвалою від 29.05.2024 року.

Крім того, захисник вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги діючого КПК, не забезпечивши належним чином переклад перебігу судових засідань з української на ромську мову для ОСОБА_12 : у судовому засіданні був присутнім перекладач, але, здійснював переклад з української на російську мову у незначних обсягах, і для ОСОБА_12 було незрозуміло зміст процесуальних дій та пояснень сторін.

Аналогічні порушення були допущені і під час досудового розслідування: обвинувальний акт та інші процесуальні документи не вручались обвинуваченим із перекладом на їх рідну мову.

Захисник також висловлює сумнів у належності викрадених грошових коштів потерпілій ОСОБА_17 у такій значній сумі; вважає надані жінкою пояснення під час судових засідань щодо джерел походження цих грошей та обставин їх викрадення із приміщення квартири неправдивими, суперечливими, як і пояснення свідка ОСОБА_22 щодо опису зовнішнього виду обвинувачених та дійсності упізнання їх свідком.

Виявлені під час обшуку за місцем мешкання обвинувачених грошові кошти у розмірі 4300 грн не можуть слугувати підставою для тверджень, що вони належать потерпілій ОСОБА_17 та викрадені із її квартири.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_15 та просили змінити вирок суду у частині призначеного неповнолітній ОСОБА_13 покарання. Доводи апеляційної скарги із доповненнями захисника ОСОБА_11 просили залишити без задоволення як необгрунтовані;

- представник потерпілої ОСОБА_17 . ОСОБА_9 вважав вирок суду законним та обгрунтованим, заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту. Вирішення заявлених апеляційних вимог прокурора поклав на розсуд апеляційного суду;

- захисник ОСОБА_11 та обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали доповнену апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обох обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні 13 травня 2023 року таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_17 із квартири останньої у АДРЕСА_3 , у особливо великих розмірах, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Зокрема, поясненнями допитаної судом потерпілої ОСОБА_17 , яка детально розповіла, як 13 травня 2023 року вона зустріла у під`їзді свого будинку двох раніше незнайомих їй обвинувачених, які пояснили, що розносять гуманітарну допомогу як представники Червоного Хреста. Потрапивши у квартиру, обвинувачені виклали на стіл продукти харчування, повідомивши також про видачу грошових коштів у розмірі 600 грн. Потім, на прохання жінок надати їм якісь ювелірні вироби задля процедури молитви, вона пішла до кімнати, де зберігались зняті нею із депозитів гроші, та витягла обручку. При цьому ОСОБА_12 її активно відволікала.Після цього обидві жінки попросили сходити до вбиральні та покинули квартиру.Вона пішла до своїх речей та побачила, що у сумці відсутні усі грошові кошти: приблизно 30000 доларів США та 8425 євро;

-поясненнями свідка ОСОБА_23 - сина потерпілої ОСОБА_17 , який пояснив, що у 2009 році він продав свою квартиру у Молдові, бізнес та переїхав у м.Павлоград. Частині грошей зберігалась на депозиті у банку, потім вони були зняті і зберігались у матері удома, поблизу її ліжка у сумці. Сума грошей була орієнтовно 30000 доларів та декілька тисяч євро;

-поясненнями допитаної судом свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що 13 травня 2023 року гуляла із дітьми біля двору будинку АДРЕСА_4 . Бачила, як дві дівчини ромської національності зайшли до них у двір, постояли декілька хвилин біля одного під`їзду та рушили до іншого. У цей час потерпіла зайшла до під`їзду і жінки пішли за нею. Приблизно через півгодини ці жінки вийшли із пакетом у руках та пішли у напрямку вул.Центральної. У судовому засіданні свідок упізнала обвинувачених як осіб, які були разом із потерпілою у під`їзді та вийшли звідки через проміжок часу із пакетом у руках.;

-даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 13.05.2023 року, відповідно до якого у квартирі потерпілої ОСОБА_17 на столі виявлено продукти харчування та грошові купюри номіналом 1000 та 200 грн;

-даними дослідженого судом висновку експерта № СЕ-19/104-23/18182-Д від 25 травня 2023 року, відповідно до якого сліди пальців рук, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події (10х19 мм,13х24 мм) на продуктах харчування залишені безіменним пальцем правої руки ОСОБА_12 ;

- даними протоколів пред`явлення особи для упізнання від 17.05.2023 року, від 22.05.2023 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_17 упізнала за фотознімками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як осіб, які здійснили 13 травня 2023 року крадіжку належних їй грошових коштів із квартири потерпілої; свідок ОСОБА_22 також упізнала за фотознімками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як осіб, що перебували 13 травня 2023 року у дворі будинку АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність вищевикладених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України і доведеність «поза розумним сумнівом» у причетності цих осіб до вчинення цього злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, вони протирічать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_17 під час допиту надала суду детальні пояснення щодо обставин вчинення крадіжки майна із приміщення власної квартири обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , розповіла характер дій, висловлювання кожної з них та, у подальшому, упізнала обох по фотознімках.

Пояснення потерпілої ухгоджуються та доповнюються поясненнями безпосереднього свідка подій ОСОБА_24 , яка підтвердила суду, що бачила 13 травня 2023 року обох обвинувачених у дворі будинку АДРЕСА_4 , які підходили до під`їздів будинку, а потім зайшли разом із потерпілою до під`їзду і через півгодини покинули його.

Свідок також упізнала обох обвинувачених як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

На місці події, у квартирі потерпілої ОСОБА_17 були знайдені на столі продукти харчування (які були принесені ОСОБА_20 та ОСОБА_21 під вигаданим виглядом гуманітарної допомоги, про що і зазначала потерпіла) та грошові кошти, які, за словами потерпілої, ОСОБА_12 їй пропонувала у якості гуманітарної допомоги у розмірі 600 грн та надала купюру у 1000 грн, попросивши решту.

На зазначених речах знайдені відбитки пальців, які належали ОСОБА_12 .

Таким чином, присутність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою мешкання потерпілої ОСОБА_17 у зазначену у вироку дату та час колегія суддів вважає встановленою, як і спосіб викрадення обома обвинуваченими належного потерпілій майна.

Крім того, судом першої інстанції досліджені копії документів з установ банку, які підтверджують належність потерпілій ОСОБА_17 грошових коштів, розміщених на 29 депозитних рахунках у АТ "ВТБ БАНК" та АТ "Сенс БАНК" Потерпіла отримувала процентні виплати за депозитами, а у подальшому зняла ці кошти.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, дані журналів судових засідань під час судового розгляду був присутній перекладач і здійснювався переклад з української на зрозумілу для обох обвинувачених російську мову, у достатніх для розуміння обсягах перебігу судового засідання. Кожний, ухвалений судом процесуальний документ ( як і вирок суду) перекладений також на зрозумілу для ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мову.

Особи обох обвинувачених також встановлені на підставі свідоцтва про народження (щодо ОСОБА_13 ),відомостей про судимості та рішення суду про встановлення факту місця народження ОСОБА_12 за позовом захисника ОСОБА_11 .

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо допущеної судом першої інстанції помилки під час призначення покарання ОСОБА_13 .

Так, під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 не досягла повноліття - їй виповнилось 16 років. Відповідно до положень ч.2 ст.98 КК України до неповнолітніх осіб можуть бути застосовані як додаткові покарання у виді штрафу або позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю.

Призначаючи ОСОБА_13 додаткове покарання у вигляді конфіскації усього належного їй майна, суд порушив вимоги закону, тому, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності змінити вирок суду у цій частині та виключити посилання суду на призначення ОСОБА_13 такого покарання колегія вважає такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що розмір та вид призначеного обом обвинуваченим основного покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, тяжкості вчиненого уперше кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, характеристиці особи та

віку кожної, наявності у ОСОБА_13 на утриманні малолітньої доньки, та відсутності відшкодування шкоди (внаслідок чого потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченим суворого покарання).

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407, 409,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 відмовити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змінити у частині призначеного ОСОБА_13 покарання.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання суду на призначенні ОСОБА_13 додаткового покарання у вигляді конфіскації усього належного їй майна.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення, а для ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які утримуються під вартою, - у той же строк та спосіб, починаючи з моменту вручення їм копії ухвали суду апеляційної інстанції.

.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4