Провадження №11-кп/824/1126/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі -ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 03.01.2020 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування строком на 1 рік;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України і призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки з покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Так, вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 28.08.2023 в денний час перебував на території Святошинського району м. Києва, де зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_8 , та в подальшому вони разом попрямували до гаражного кооперативу «Сокіл», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Туполева, 3/5.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи в гаражному кооперативі «Сокіл», помітили неподалік гаражного боксу № НОМЕР_1 , потерпілого ОСОБА_11 , де у них раптово виник умисел на відкрите, у ОСОБА_7 на повторне, викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, яке належить потерпілому.

З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, завчасно обговоривши власні дії та розподіливши ролі, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, діючи відкрито, ОСОБА_7 повторно, та користуючись тим, що за їх діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, підійшли до потерпілого, який в той час знаходився біля власного автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 .

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, у ОСОБА_7 повторне, заволодіння чужим майном, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи біля потерпілого почали його обшукувати, в супереч його волі, після чого відкрито заволоділи гаманцем, в середині якого були документи, а саме: водійське посвідчення на ім`я потерпілого, серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім`я потерпілого, серійний номер НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім`я потерпілого, серійний номер НОМЕР_5 . Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , користуючись тим, що потерпілий не чинить опору, проникли в салон автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить останньому, звідки відкрито викрали кейс з набором інструментів «GutMeister GM-01216», вартістю 7 500 гривень та кейс з набором інструментів «Торех 79R132» вартістю 1000 грн.

Після чого, побоюючись, привернути увагу сторонніх осіб, а також бути затриманими та в подальшому притягнутим до відповідальності за вчинені дії, з місця вчинення кримінального правопорушення втекли та розпорядилися викраденим чужим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому майнової шкоди на загальну суму 8500 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років; ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Зазначає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу кожного обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що судом першої інстанції визнано як обставини, відповідно до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченим - це щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також відшкодування завданих збитків, шляхом повернення викраденого майна. Проте, такі висновки суду першої інстанції вважає помилковими, з огляду на те, що в ході досудового розгляду обвинувачені були викриті у вчиненні злочину та викрадене майно у них було вилучене слідчим, яке в подальшому повернуто потерпілому саме слідчим. Зазначені обставини повернення майна потерпілому, не можна розцінити як добровільний акт з боку обвинувачених, спрямований на відшкодування шкоди.

Крім цього, протягом досудового розслідування обвинувачені не повідомляли будь яких даних органу досудового розслідування, які не були відомі слідчому або прокурору і які б сприяли розкриттю злочину.

Таким чином, прокурор вважає, що суд дійшов хибного висновку про наявність кількох підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На думку апелянта, зважаючи на сукупність зазначених вище обставин, призначене покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 69 КК України є неправильним і не сприятиме виправленню засуджених та запобіганню вчиненню нових злочинів, отже оскаржуваний вирок не може вважатись законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особам обвинувачених через м`якість.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини його скоєння злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, судимий за вчинення злочину проти власності, не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків шляхом повернення викраденого майна, обставин, що обтяжують покарання останнього, судом не встановлено. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наявність пом`якшуючих обставин, дають можливість для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, оскільки саме таким покаранням буде досягнено мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України.

Поряд з цим, суд дійшов до переконння, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим застосував до нього ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд взяв до уваги те, що вчинений злочин відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом визнано щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків шляхом повернення викраденого майна. Обставин, що обтяжують покарання останнього, судом не встановлено. На підставі викладеного, з урахуванням пом`якшуючих обставин, які зазначені вище, те, що обвинувачений не судимий, суд дійшов висновку про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та призначив покарання нижче від найнижчої межі.

Поряд з цим, суд встановив, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та застосував до нього ст. 75 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що приймаючи рішення про призначення покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених: щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Так, відповідно до частини 1 статті 75 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

Проте, на думку колегії суддів, мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними, оскільки призначене обвинуваченим покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не відповідає тяжкості вчиненого кримінальних правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу кожного обвинуваченого, а тому не може бути визнане необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного судом першої інстанції покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку згідно вимог п. 3 ч.1 ст. 407 та п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоча і є не судимим, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, не працює, на спеціальних обліках не перебуває, не одружений, дані про ОСОБА_7 який судимий, на спеціальних обліках не перебуває, не працює, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, а саме щире каяття кожного, добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченим покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також даних про кожного з обвинувачених.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченим рахувати з моменту їх фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: