ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/293/25 Справа № 207/2895/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000486 від 05.04.2015 за апеляційними скаргами прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання за цим вироком суду та приведення його до виконання.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 08 квітня 2015 року по 15 квітня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Провадження у справі за цивільною позовною заявою потерпілої ОСОБА_10 закрито.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

04.04.2015 у період часу з 18:00 до 18:30 годин, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території КЖЕП «Оріон», розташованого по вулиці Беспалова, 2 у м. Кам`янське, маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин, що виникли під час спільного вживання спиртних напоїв з раніше знайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому не менше 22-х ударів руками та ногами в ділянку тулубу, шиї та голови, чим завдав йому тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла (садна в лобній області зліва та по центру, в області носу та на лівій половині обличчя, на підборідді зліва, синець на лівій половині обличчя, крововиливи на слизових обох губ, крововилив в м`які тканини голови в лобній області зліва, крововиливи під оболонками мозку, рідка кров в шлуночках мозку, садни на лівій поверхні тулубу, переломи ребер зліва 7-10-го, які розташовані по лінії від середньо-ключичної до середньо пахвинної з крововиливами навколо, крововилив в м`яких тканинах спини в між лопатковій області, перелом великого рогу під`язичної кістки з крововиливом у грудино-ключично-сосковий м`яз, розрив брижі товстого кишечнику з обширним крововиливом навколо, 400 мл. рідкої крові в черевній порожнині; садна на передній поверхні правого колінного суглобу), що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть, від яких 04.04.2015 року близько 19.15 годин настала смерть ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що за своїм розміром є несправедливим внаслідок м`якості.

Вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, а також характер суспільної небезпеки вчиненого правопорушення.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та наявність обставини, яка обтяжує покарання останнього, а саме: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, призначене ОСОБА_13 покарання є необґрунтовано м`яким, недостатнім для його виправлення та попередження вчинення подібних злочинів як засудженим, так і іншими особами, оскільки при цьому не реалізується принцип невідворотності, неминучості покарання, у зв`язку з чим обвинувачений та особи, схильні до вчинення аналогічних злочинів, усвідомлюватимуть, що, будучи засудженими за вчинення тяжкого злочину при наявності обтяжуючої відповідальність обставини до м`якого покарання, можна не виконувати загальнообов`язкові до виконання приписи, зазначені у вироку суду, нехтуючи базовими принципами правосуддя, тим самим продовжувати злочинну діяльність та не нести за це встановлену законом відповідальність.

Крім того прокурор зазначає, що постанова про визнання речовими доказами від 10.04.2015 оптичного диску DVD-R ОСОБА_14 , на якому зафіксовані хід та результати слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 116), не може вважатися доказом у розумінні ст. 84 КПК, тому підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

На підставі викладеного прокурор просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на постанову про визнання речовими доказами від 10.04.2015 як доказ на підтвердження встановлених судом обставин.

В іншій частині вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2024 залишити без змін.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень до неї, захисник ОСОБА_8 вказує на незаконність не необґрунтованість вироку через істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду.

Посилається на те, що ОСОБА_7 як під час як досудового, так і судового слідства заперечував свою причетність до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому; покази допитаних судом першої інстанції потерпілої та свідків не доводять, що саме ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник вказує таке.

Мотивувальна частина оскаржуваного вироку складена з порушенням вимог чинного кримінального процесуального закону, а саме ст.ст.8, 9, 17 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК.

Так, у порушення вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК, судом у вироку після посилання на покази потерпілої та свідків зазначено, що винність обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження і суд вважає вірною кваліфікацію дії ОСОБА_7 , за ч.1 ст.121 КК. При цьому судом першої інстанції не зазначено згідно яких саме доказів суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_7 спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_17 від яких наступила його.

Вказує, що в ході судового розгляду не було встановлено місце скоєння злочину.

В обвинувальному акті зазначено місце скоєння злочину - АДРЕСА_3 . Ця ж адреса зазначена і в оскаржуваному вироку. При цьому в ході судового розгляду судом було призначено проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_18 на місті обставин виявлення трупу потерпілого ОСОБА_17 , і згідно протоколу проведення слідчого експерименту зазначено адресу - гаражний кооператив по вулиці Менделєєва, на території якого і знаходиться приміщення КЖЕП «ОРІОН». Звертає увагу, що інформація в обвинувальному акті про місце скоєння правопорушення не відповідає дійсності, так як згідно рапорту за фактом виявлення трупа громадянина ОСОБА_17 (т.1 а.с. 8) зазначено, що труп виявлено біля сміттєвих баків будинку АДРЕСА_4 . Там же проводився слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_18 Адреса вул.Беспалова, 2 зазначена в протоколі огляду місяця події від 23.05.2015 року (т.1 а.с150) та протоколі додаткового слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 (т.3). Під час дослідження письмових доказів, стороною захисту зверталась увага суду на вказані протиріччя, однак вони в ході судового розгляду усунуті не були.

Щодо неповноти судового слідства захисник зазначає, що в ході судового слідства питання про огляд речових доказів за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_7 взагалі не розглядалося. Речові докази по справі, а саме предмети, які були вилучені в ході досудового слідства, судом та іншими учасниками процесу не оглядалися та стороною обвинувачення до суду не надавалися.

У порушення вимог ст. 349 КПК, суд взагалі не визначав обсяг доказів, які повинні були досліджені у суді, а тільки визначив допитати свідків, які були зазначені стороною обвинувачення. В матеріалах провадження є відображення даного питання в журналі судового засідання, в якому зазначено, що суд ухвалив порядок дослідження доказів, при цьому суд не зазначив, які саме письмові докази повинні бути дослідженні, та і стороною обвинувачення перелік письмових доказів, які сторона обвинувачення вважає за необхідне дослідити - не зазначалися. Таким чином суд на власний розсуд дослідив письмові докази по справі, які, на думку захисту, також були досліджені не в повному обсязі. Більш того, суд у вироку послався на ці докази, як на обставини, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 , що істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Зазначає, що 15.01.2024 адвокатом було заявлено клопотання про допит експерта СМЕ з метою з`ясування питань, які виникли під час вивчення матеріалів додаткового слідчого експерименту, призначеного судом за участю свідка ОСОБА_19 , а саме щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 та після їх з`ясування, у разі необхідності, звернення для проведення комісійної судово-медичної експертизи. Але судом за незрозумілих обставин було відмовлено у задоволенні цього клопотання, що на думку захисника, є порушенням права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Враховуючи викладене, захисника просить вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення:

- прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, але просила вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати через порушення судом вимог ст.374 КПК та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала;

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги сторони захисту, які просили вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, а саме умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Під час судового розгляду, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 та експерта ОСОБА_25 , дослідив надані сторонами кримінального провадження письмові докази та прийшов до висновку, що на підставі оцінки кожного доказу у справі з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК у судовому засіданні доведена повністю.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам статей 368, 374 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 374 КПК, формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Докази, якими обґрунтовується вирок, повинні бути конкретними за змістом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод).

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався, оскільки, дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та про правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК, в мотивувальній частині вироку лише перерахував досліджені під час судового розгляду докази, не розкривши їх суть та не надавши їм належної оцінки, а також не навів мотивів, за яких він прийняв до уваги одні докази та відкинув інші. При цьому судом належним чином не була перевірена версія сторони захисту про недопустимість доказів і недоведеність наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, обмежившись лише зазначенням про те, що така позиція ж лінією захисту, оскільки зазначене не підтверджено матеріалами справи.

Недотримання судом процедури судового розгляду призвело до порушення такої засади кримінального провадження як забезпечення доведеності вини.

З огляду на це, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст. 368, 374 КПК, про що слушно зазначив захисник під час апеляційного розгляду.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора та частково задовольнивши апеляційну скаргу представника потерпілого.

Водночас, згідно з положеннями ч.2 ст.415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково, вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого ч.2 ст.121 КК - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4