Справа № 308/3424/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про часткову відмову у задоволенні клопотання у рамках кримінального провадження №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, згідно з якою просить скасувати постанову слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 06.03.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання потерпілого у рамках кримінального провадження №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 06.03.2025 слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання потерпілого. Постановою відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого про допит у режимі відеоконференції, поданого 04.03.2025 у рамках вказаного кримінального провадження.

Заявник вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

Зауважує на невідповідності постанови слідчого змісту клопотання потерпілого клопотання, поданого ним 04.03.2025, стосувалося виключно проведення його допиту в режимі відеоконференції у зв`язку з об`єктивними причинами, що унеможливлюють фізичну присутність у слідчого. Водночас у тексті постанови слідчого йдеться про часткову відмову у задоволенні клопотання щодо додаткової кваліфікації, хоча така вимога в його клопотанні взагалі не зазначалася. Таким чином, слідчий фактично розглянув інше питання, ніж те, яке порушив потерпілий у своєму клопотанні, що свідчить про неналежний розгляд звернення потерпілого та грубе порушення норм КПК України щодо повного та об`єктивного розгляду клопотань учасників кримінального провадження.

Крім того, заявник вказує на порушення норм КПК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 232 КПК України, допит осіб, у тому числі потерпілого, може бути проведений у режимі відеоконференції у разі: неможливості безпосередньої участі за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки особи; забезпечення оперативності досудового розслідування. У поданому клопотанні потерпілого були вказані поважні причини, зокрема: воєнний стан в Україні та загрози безпеці громадян, які здійснюють міжміські поїздки; загроза життю та здоров`ю у зв`язку з військовими діями, можливими ракетними обстрілами; транспортні обмеження та інші логістичні складнощі. Ці обставини є достатніми для проведення допиту в режимі відеоконференції, що передбачено КПК України.

Заявник наголошує на порушенні прав потерпілого, а саме, згідно зі ст. 55 КПК України потерпілий має право на забезпечення безпеки та участь у процесуальних діях у передбачений законом спосіб. Відмова у проведенні допиту через відеозв`язок обмежує право потерпілого на участь у слідчих діях та фактично позбавляє потерпілого можливості реалізувати свої процесуальні права.

Наголошує на відсутності належного обґрунтування відмови. Постанова слідчого не містить жодного належного обґрунтування, чому в даному випадку проведення допиту в режимі відеоконференції неможливе або недоцільне. Відмова носить формальний характер та суперечить принципу забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні.

Вказує, що аналіз судової практики (зокрема, рішення Верховного Суду) свідчить, що проведення процесуальних дій через відеоконференцію під час воєнного стану є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам КПК України. Крім того, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, Закарпатським окружним адміністративним судом та Восьмим апеляційним адміністративним судом і Верховним Судом неодноразово проведено судові засідання за участі ОСОБА_5 в режимі відеоконференції.

Заявник звертає увагу на те, що ухвалення слідчим ОСОБА_4 постанови про часткову відмову в задоволенні клопотання потерпілого може мати ознаки упередженості та необ`єктивності.

21.02.2025 ним було подано скаргу до дисциплінарних органів Національної поліції України щодо неналежних дій слідчого ОСОБА_4 , зокрема щодо його незаконної відмови у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні. Згодом слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області скасував його постанову як незаконну, що підтвердило допущені ним порушення норм КПК України.

Вважає, що слідчий ОСОБА_4 , усвідомлюючи факт оскарження його дій, міг керуватися особистими мотивами помсти при розгляді клопотання потерпілого від 04.03.2025 щодо допиту у режимі відеоконференції. Це підтверджується такими обставинами: постанова слідчого не містить жодного аргументованого обґрунтування чому проведення відеоконференції неможливе або недоцільне, що свідчить про формальний та необ`єктивний підхід; у тексті постанови зазначено інше питання, якого потерпілий не порушував (про додаткову кваліфікацію), що може бути свідомою маніпуляцією з метою введення суду в оману або реальною неуважністю, що реально носить формальний характер та суперечить принципу забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні; відмова в допиті через відеозв`язок фактично створює перешкоди для його участі у кримінальному провадженні та обмежує його права як потерпілого, що може бути способом тиску та помсти з боку слідчого за подані ним скарги. Таким чином, ухвалена постанова може свідчити про суб`єктивне ставлення слідчого та його небажання забезпечити всебічне, повне і неупереджене досудове розслідування, що є прямим порушенням ст. 9 КПК України та принципів належного кримінального провадження, судової практики та рішень ЄСПЛ.

Враховуючи викладене, заявник просить скасувати постанову слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 06.03.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання потерпілого, зобов`язати слідчого розглянути клопотання потерпілого та організувати допит потерпілого у режимі відеоконференції.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, при цьому у прохальній частині скарги заявник просив розглянути скаргу у його відсутності або у разі можливості забезпечити йому можливість взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Слідчий СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, однак подав письмові пояснення, у яких зазначив, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України. У рамках матеріалів зазначеного кримінального провадження 04.03.2025 до слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло клопотання від заявника ОСОБА_3 , який просить визнати його потерпілим та допитати в якості потерпілого в режимі відеоконференції (в рамках даного кримінального провадження), посилаючись на п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 232 КПК України. У своєму клопотанні ОСОБА_3 просив допитати його в якості потерпілого в режимі відеоконференції у зв`язку з тим, що з урахуванням обставин воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, а також реальних загроз безпеці громадян, які здійснюють міжміські поїздки, в тому числі в регіони їхньої держави, існують об`єктивні причини, що ускладнюють та унеможливлюють фізичну присутність в м. Ужгород. Крім того, наявні ризики безпеки, пов`язані з переміщенням територією України під час воєнного стану, а також інші обставини, що створюють труднощі для виїзду з м. Києва до м. Ужгород, зокрема: потенційні загрози ракетних обстрілів та атак з боку терористичної росії; транспортні обмеження та складнощі з пересуванням; обмежені ресурси та можливості забезпечення безпеки під час поїздки; інші об`єктивні причини, що ускладнюють та унеможливлюють присутність. У подальшому, 06.03.2025 ним було винесено постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання, аргументуючи це тим, що явних причин, які б унеможливлювали прибуття до міста Ужгород з міста Києва за допомогою транспортних засобів таких як: потяг, автобус та інші, які постійно здійснюють пасажирські перевезення та транспортування осіб без яких-небудь обмежень на постійній основі, а також враховуючи те, що на території Закарпатської області не запроваджена комендантська година (дане рішення було прийнято Радою оборони Закарпатської ОВА) та враховуючи те, що на території Закарпатської області не ведуться активні бойові дії, орган досудового розслідування вважає, що дана причина не є об`єктивною для не прибуття до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області з метою проведення необхідних слідчих (розшукових) процесуальних дій. Крім того, слідчий зауважує, що відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 232 КПК України така слідча (розшукова) дія як допит в режимі відеоконференції проводиться за обов`язкової участі службової особи органу, розташованого на території міста, в якому знаходиться особа (яка допитується), а також за обов`язкової участі спеціаліста, який зможе належним чином забезпечити належну якість технічних приладів за допомогою яких буде проводитись допит, з метою дотримання інформаційною безпеки, щоб не допустити втрату чи витік інформації, яка буде отримана внаслідок проведення даної слідчої дії. У зв`язку з викладеним, слідчий просить врахувати аргументованість винесеної ним постанови про часткову відмову у задоволенні клопотання та розглянути скаргу без його участі.

Слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом в поєднанні з тим, що у скарзі ОСОБА_3 просив розглянути скаргу у його відсутності, та норми ч. 3 ст. 306 КПК України, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, вважає за можливе у даному випадку провести розгляд скарги у їх відсутності.

Розглянувши подану скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

04.03.2025 ОСОБА_3 подано слідчому СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , у провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження, клопотання, у якому просив: провести допит потерпілого в режимі відеоконференції згідно з поданою заявою-клопотанням про залучення ОСОБА_5 як потерпілого у порядку ст. 55 КПК України до вказаного вище кримінального провадження та винесення у порядку ст. 220 КПК України у триденний строк постанови про визнання ОСОБА_5 потерпілим із заявленою моральною, майновою шкодою потерпілому в сумі 978 тис. грн; організувати відеоконференцію про допит потерпілого за його офіційним номером телефону через будь-який зручний для нього месенджер (WhatsApp, Viber, Telegram, Facebook, Zoom, інші), а також за його офіційною електронною адресою, які є офіційно зареєстрованими та використовується, в тому числі в офіційному електронному суді України (ЄСІТС).

Клопотання мотивовано тим, що ним отримано листи слідчого про допит потерпілого на 11.03.2025. Щодо допиту потерпілого у режимі відеоконференції зауважує, що з урахуванням обставин воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, а також реальних загроз безпеці громадян, які здійснюють міжміські поїздки, в тому числі в регіони нашої держави, існують об`єктивні причини, що ускладнюють та унеможливлюють фізичну присутність в м. Ужгород. Крім того, наявні ризики безпеки, пов`язані з переміщенням територією України під час воєнного стану, а також інші обставини, що створюють труднощі для виїзду з м. Києва до м. Ужгород, зокрема: потенційні загрози ракетних обстрілів та атак з боку терористичної росії; транспортні обмеження та складнощі з пересуванням; обмежені ресурси та можливості забезпечення безпеки під час поїздки; інші об`єктивні причини, що ускладнюють та унеможливлюють присутність. При цьому кримінальне процесуальне законодавство дозволяє вирішувати ці питання. Відповідно до ст. 232 КПК України допит осіб, в тому числі потерпілого під час досудового розслідування може бути проведений у режимі відеоконференції у випадках: неможливості безпосередньої участі за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки осіб; забезпечення оперативності досудового розслідування тощо.

Постановою слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про часткову відмову у задоволенні клопотання від 06.03.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який є заявником у кримінальному провадження №0000025 від 08.01.2025, про внесення додаткової кваліфікації частково відмовлено.

За змістом оскаржуваної постанови слідчого у ході досудового розслідування встановлено, що до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області 04.03.2025 надійшло клопотання №0403-025 від заявника у рамках кримінального провадження №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України ОСОБА_3 .

У даному клопотанні ОСОБА_3 просить допитати його в якості потерпілого в режимі відеоконференції, посилаючись на п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 232 КПК України.

Слідчий у постанові зазначив, що враховуючи те, що явних причин, які б унеможливлювали прибуття до міста Ужгород з міста Києва за допомогою транспортних засобів таких як: потяг, автобус та інші, які постійно здійснюють пасажирські перевезення та транспортування осіб без яких-небудь обмежень на постійній основі, а також враховуючи те, що на території Закарпатської області не запроваджена комендантська година (дане рішення було прийнято Радою оборони Закарпатської ОВД) та враховуючи те, що на території Закарпатської області не ведуться активні бойові дії, орган досудового розслідування вважає, що наведена ОСОБА_3 причина не є об`єктивною для не прибуття до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області з метою проведення необхідних слідчих (розшукових) процесуальних дій.

Крім того, слідчий зауважив, що відповідно до ч. 5 ст. 232 КПК України, якщо особа, яка братиме участь у досудовому розслідуванні дистанційно згідно з рішеннями слідчого чи прокурора, знаходиться у приміщенні, розташованому на території яка перебуває під юрисдикцією органу досудового розслідування, або на території міста, в якому вій розташований, службова особа цього органу досудового розслідування зобов`язана вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення слідчої (розшукової) дії. А також відповідно до ч. 6 ст. 232 КПК України, якщо особа, яка братиме участь у досудовому розслідуванні дистанційно згідно з рішенням слідчого чи прокурора, знаходиться у приміщенні, розташованому поза територією, яка перебуває під юрисдикцією органу досудового розслідування, або поза територією міста, в якому він розташований, слідчий, прокурор своєю постановою доручає в межах компетенції органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, на території юрисдикції якого перебуває така особа, Національному антикорупційному бюро України або Державному бюро розслідувань, здійснити дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті. Копія постанови може бути надіслана електронною поштою, факсимільним або іншим засобом зав`язку. Службова особа органу, що отримав доручення, за погодженням зі слідчим, прокурором, що надає доручення, зобов`язана в найкоротший строк організувати виконання зазначеного доручення.

Слідчим в оскаржуваній постанові зазначено, що з огляду на вищевказане, орган досудового розслідування станом на сьогоднішній день частково відмовляє у задоволенні клопотання, враховуючи те, що заявником клопотання не вказані об`єктивні причини для не прибуття до органу поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у провадженні №11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Перелік слідчих (розшукових) дій чітко регламентований Главою 20 цього Кодексу, яка має структурно сформований зміст, зокрема: допит (ст. 224); допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні (ст. 225).

У даному випадку зі скарги слідує, що особа, яка її подала, просить скасувати постанову слідчого про часткову відмову у задоволенні клопотання потерпілого та зобов`язати слідчого розглянути клопотання потерпілого і організувати допит потерпілого у режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 КПК України допит осіб, впізнання осіб чи речей під час досудового розслідування можуть бути проведені у режимі відеоконференції при трансляції з іншого приміщення (дистанційне досудове розслідування) у випадках: 1) неможливості безпосередньої участі певних осіб у досудовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності досудового розслідування; 5) наявності інших підстав, визначених слідчим, прокурором, слідчим суддею достатніми.

Згідно з ч. 2 ст. 232 КПК України рішення про здійснення дистанційного досудового розслідування приймається слідчим, прокурором, а в разі здійснення у режимі відеоконференції допиту згідно із статтею 225 цього Кодексу - слідчим суддею з власної ініціативи або за клопотанням сторони кримінального провадження чи інших учасників кримінального провадження. У разі, якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного досудового розслідування, слідчий, прокурор, слідчий суддя може прийняти рішення про його здійснення лише вмотивованою постановою (ухвалою), обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Рішення про здійснення дистанційного досудового розслідування, в якому дистанційно перебуватиме підозрюваний, не може бути прийняте, якщо він проти цього заперечує.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмови, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Повноваження, ввірені слідчому, спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення щодо подальшого здійснення кримінального переслідування та щодо тих дій, котрі у ньому слід вчинити.

Слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень слідчого, брати активну участь у здійсненні досудового розслідування, лише здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця випливає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи, та такої, що може оцінити подальшу успішність справи у суді.

Посилання особи, яка подала скаргу, на те, що з урахуванням обставин воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, а також реальних загроз безпеці громадян, які здійснюють міжміські поїздки, в тому числі в регіони нашої держави, існують об`єктивні причини, що ускладнюють та унеможливлюють фізичну присутність в м. Ужгород, наявні ризики безпеки, пов`язані з переміщенням територією України під час воєнного стану, а також інші обставини, що створюють труднощі для виїзду з м. Києва до м. Ужгород, на думку слідчого судді, не є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, місто Київ та Київська область, а також місто Ужгород та Закарпатська область, не відносяться до районів проведення (бойових) дій. В разі виникнення загрози ракетних чи інших обстрілів в місцевості оголошується повітряна тривога, система сповіщень в країні працює, наявні рекомендації щодо дій, які має вчинити особа у разі оголошення повітряної тривоги, також в усіх населених пунктах України облаштовані відповідні укриття.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Здійснюючи свої повноваження слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Процесуальна самостійність слідчого, серед іншого, обумовлюється необхідністю проведення ефективного досудового розслідування та наявністю повноважень на проведення слідчих (розшукових) дій у випадках встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки саме слідчий, який здійснює слідство у кримінальному провадженні, визначає предмет та коло обставин, які підлягають доказуванню, та необхідністю вчинити окремі підготовчі дії, які забезпечать ефективність та результативність його проведення.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржуване рішення слідчого, з урахуванням положень ч. 5 ст. 40 КПК України, є законним, обґрунтованим, винесеним у межах повноважень. Оскаржувана постанова відповідає вимогам КПК України, оскільки містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття постанови, її обґрунтування та посилання на норми КПК України.

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що слідчий суддя не може втручатись в порядок реалізації слідчим його процесуальних повноважень, а лише може перевірити їх виконання, відсутні підстави для задоволення вимог скарги про скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 376 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про часткову відмову у задоволенні клопотання у рамках кримінального провадження №0000025, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1