Справа № 944/6820/24
Провадження №1-кп/944/1447/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів в режимі відео конференції угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 17.01.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не одруженого, військовослужбовця, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, спільно та у взаємній згоді з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи визначену їм ОСОБА_8 роль виконавців, реалізуючи єдиний злочинний план організованої групи, спрямований на вимагання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та з корисливих мотивів, у період часу з 17.07 год до 18.31 год 28.03.2024, перебуваючи неподалік магазину «КООП», що на перехресті вулиць Шевченка - Панаса Мирного у с. Ясниська Яворівського району Львівської області, будучи одягненими у військовий формений одяг, представившись працівниками державної прикордонної служби та ІНФОРМАЦІЯ_2 , висловили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 незаконну вимогу про передачу їм грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, поєднану із погрозою виклику слідчо-оперативної групи для документування факту організації незаконного переправлення останніх через державний кордон України та їх примусової доставки до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 умови за яких вони вимушені передати їм грошові кошти, з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме виклику слідчо-оперативної групи для документування факту організації незаконного переправлення останніх через державний кордон України та їх примусової доставки до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для подальшої відправки в зону бойових дій, на таку злочинну вимогу погодились та 28.03.2024 приблизно о 18.15 год передали ОСОБА_4 для нього, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 28.03.2024 становить 784 546 грн., що відповідно до примітки до ст. 185 КК України, є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовно обвинувачується у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, обмеження прав, свобод та законних інтересів цих осіб, що завдало майнової шкоди в великих розмірах, вчиненому організованою групою, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаявся, зазначив, що подібного в майбутньому не допускатиме.

Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 05 грудня 2024 року уклали угоду про визнання винуватості відповідно до ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 189 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри та за обвинувальним актом в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

Прокурор у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Також пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, норми ч.4 ст.474 КПК України, беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи щодо ОСОБА_4 без їх участі, щодо заоволення угоди заперечень не мають. Крім цього, прокурором в судовому засіданні долучено письмові згоди потерпілих на укладення угоди про визнання винуватості з ОСОБА_4 , при цьому останні будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ч.2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд, у відповідності до вимог ч.6 ст.474 КПК України, встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.4 ст.189 КК України, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, обмеження прав, свобод та законних інтересів цих осіб, що завдало майнової шкоди в великих розмірах, вчиненому організованою групою, в умовах воєнного стану.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 надали письмові згоди прокурору на укладення угод про визнання винуватості, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Також, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена 05.12.2024 між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.4 ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, враховуючи, що вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 не призвело до тяжких наслідків, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , хоча згідно рішення військово-лікарської комісії обмежено придатний за станом здоров`я, бажає продовжувати проходити службу в Збройних Силах України, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, з огляду на відсутність у потерпілих претензій матеріального та морального характеру, є підстави для застосування щодо обвинуваченого ч.1 ст.69 КК України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому узгодженого між сторонами покарання за ч. 4 ст. 189 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 28.03.2024 до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки призначається покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, при ухваленні судового рішення, необхідно скасувати арешт майна.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 318, 473-475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 05 грудня 2024 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000030 від 17.01.2024, між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 28.03.2024.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 10.04.2024 на мобільний телефон марки "Самсунг" ІМЕІ НОМЕР_2 - скасувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки "Самсунг" ІМЕІ НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_4 .

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1