Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4122/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/800/24
Категорія ч.1 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000340 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Коростень, Житомирської області, громадянку України, з вищою освітою, не одружену, не працюючу, не інваліда, яка має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_9 , 2013 року народження, раніше не судиму, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2271,84 грн. витрат на залучення експертів для проведення експертизи №СЕ-19/106-24/8849-АВ від 12.06.2024.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувався.

Вирішено питання щодо речових доказів,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, ОСОБА_7 27 травня 2024 року близько 13 год. 00 хв., маючи умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для сторонніх осіб, всупереч волі законного володільця майна, за відсутності визначених законом підстав, з порушенням встановленого законом порядку, умисно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку №11, по вул.Шевченка в м.Коростень Житомирської області, скориставшись відсутністю власника автомобіля марки «Ford», моделі «Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 49023,80 грн, який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , вирішила незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою свого знайомого ОСОБА_11 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_7 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Ford», моделі «Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , викликала автомобіль евакуатор «Peugeot Boxer» під керуванням водія ОСОБА_12 , якому також не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_7 .

В подальшому автомобіль марки «Ford», моделі «Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 був завантажений на евакуатор та перевезений до пункту прийому металобрухту за адресою АДРЕСА_2 та зданий на металобрухт, за що ОСОБА_7 отримала грошові кошти в сумі 5000 грн, які остання використала на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволоділа автомобілем марки «Ford», моделі «Sierra» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , чим спричинила потерпілому матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_7 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 1 рік, з покладенням обовязків відповідно до ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін. Вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченій, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст.61 КК України, а саме те, що остання має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на час ухвалення вироку не досягла чотирнадцятирічного віку.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.289 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання у виді обмеження волі обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не врахував положення ч.3 ст.61 КК України.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.3 ст.61 КК України про те, що обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Так, згідно свідоцтва про народження обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.41), якій на час ухвалення вироку не виповнилося 14 років, що виключає призначення їй покарання у виді обмеження волі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому він підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що обтяжують та пом`якшують її покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 відноситься до нетяжких злочинів.

Також, апеляційним судом враховано особу обвинуваченої, яка не одружена, раніше не судима, на спеціалізованих обліках не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, колегія суддів враховує позицію потерпілого ОСОБА_10 , який не наполягав на суворому покаранні та просив призначити покарання обвинуваченій із встановленням іспитового строку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, положення ч.3 ст.61 КК України, колегія суддів, приходить до висновку про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 289 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, наявність пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченої, яка вину визнала повністю, раніше не судима, на спеціалізованих обліках не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину та думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та просив призначити покарання із встановленням іспитового строку, колегія суддів вважає можливим застосувати до призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання положення ст. 75 КК України та звільнити останню від відбування покарання з випробуванням. На думку колегії суддів саме таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Встановити ОСОБА_7 іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :