Провадження № 1-кс/761/7900/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004706 від 04.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід. № 26914) клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004706 від 04.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор ОСОБА_7 зазначив про таке.

Слідчими Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004706 від 04.12.2024.

За версією органу досудового розслідування встановлено, що в невстановлений час, але не пізніше січня 2025 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлений, за невстановлених обставин, у ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

З метою реалізації вказаного умислу у невстановлені досудовим розслідуванням час, дату та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, буде здійснюватися в порушення вимог Законів України від 15.02.1995 «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», переслідуючи корисливий мотив, придбали у невстановленої особи наркотичні засоби та психотропні речовини, після чого почали зберігати їх у лише відомих останнім місцях.

Так, 07.01.2025, приблизно о 12 год 00 хв, особа яка надала згоду на участь у проведенні оперативної закупки психотропних речовин та наркотичних засобів, обрала собі анкетні дані « ОСОБА_9 » та щодо якої застосовано заходи безпеки, під час телефонної розмови із ОСОБА_6 , узгодили умови придбання у нього наркотичного засобу, одночасно обумовивши місце зустрічі.

Надалі 07.01.2025, близько 15 год 45 хв, ОСОБА_6 прибув до попередньо обумовленого місця зустрічі з « ОСОБА_9 » за адресою: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 50-А, де зустрівшись із останнім, діючи з корисливих мотивів, передав « ОСОБА_9 », тобто незаконно збув, наркотичний засіб отримавши від « ОСОБА_9 » грошові кошти в сумі 200 (двісті) доларів США.

При цьому 07.01.2025 у період часу з 16 год 00 хв до 16 год 15 хв, перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 54-А, « ОСОБА_9 » добровільно видала для вилучення працівникам правоохоронного органу порошкоподібну речовину білого кольору у фольгованому згортку, що поміщена до полімерного зіп-пакету, яка згідно з висновком експерта містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - кокаїн, масою 0,733 грамів, яку останній незаконно збув ОСОБА_6 .

Окрім того, 12.03.2025 у період часу з 16 год 09 хв по 16 год 38 хв за адресою: місто Київ, вул. Саксаганського, 57-Б, проведено обшук транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_10 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 , працівниками поліції виявлено та вилучено: 2 (два) пристроя для куріння з невідомою речовиною, автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та ключ від автомобіля.

12.03.2025 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та ключ від автомобіля, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 18.03.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 19.03.2025 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання слідчого та просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, слідчими Шевченківського управління поліції ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004706 від 04.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 761/8892/25 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу обшуку від 12.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 761/8892/25 під час проведення обшуку виявлено та вилучено майно, зокрема на яке прокурор просить накласти арешт.

Крім того, 13.03.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Звернення прокурора 13.03.2025 з клопотанням про арешт на зазначене тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 від 12.03.2025 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, на переконання слідчого судді, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У клопотанні прокурора про арешт майна належним чином не доведено те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «C», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та ключі від нього відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення як речовий доказ для кримінального провадження.

Також не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_10 виправдовує завдання кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004706 від 04.12.2024.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004706 від 04.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1