ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2023 року за № 0000624, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Братськ Іркутської області Російської Федерації, яка зареєстрована (останнє відоме місце проживання) за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, раніше не судима, особу якої документовано паспортом громадянина України № НОМЕР_1 .

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_6 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06 квітня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженим Законом України від 10.11.2023 № 3429-IX на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» внесено зміни до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, Указом від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-IX, Указом від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-IX), Указом від 05.02.2024 року №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-IX та Указом від 06.05.2024 р. № 271/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, з 23 травня 2022 року по 01 жовтня 2022 року, Російською Федерацією та представниками так званих «Л/ДНР» окуповано територію м. Лиман, Донецької області.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Лиман Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

Так 12 червня 2022 року т.зв. «голова Донецької Народної Республіки» ОСОБА_8 своїм указом №285 створив на тимчасово окупованій території м. Лиман, Донецької області підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. До даної структури входили управління та відділи, в тому числі «Управление труда и социальной защиты населения администрации г. Красный Лиман» (далі - УТСЗН). У свою чергу УТСЗН також складався із відділів та секторів, в тому числі «отдел автоматизированной оброботки информации и контроля за присвоением социальных выплат УТСЗН».

Так, в серпні 2022 року (більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена), громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в м. Лиман, Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, добровільно надала згоду та зайняла т.зв. керівну посаду «начальника отдела автоматизированной оброботки информации и контроля за присвоением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» (далі «начальник відділу автоматизованої обробки та присвоєння соціальних виплат УПСЗН»), розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, створену на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, яку обіймала до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до 09.09.2022.

На займаній посаді «начальника відділу автоматизованої обробки та присвоєння соціальних виплат УПСЗН» ОСОБА_5 була уповноважена виконувати наступні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції:

- керівництво особовим складом відділу автоматизованої обробки та присвоєння соціальних виплат УПСЗН;

- організація та контроль робочого процесу очолюваного підрозділу;

- звітування щодо проведеної роботи у відділі;

- сприяння підвищенню кваліфікаційного рівня підлеглих працівників;

- надання вказівок та розпоряджень підлеглим працівникам щодо роботи відділу.

Правова кваліфікація:

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, в тому числі в окупаційній адміністрації держави-аресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Застосовані судом правові процедури.

Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, яка реально була забезпечена державою.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених їй повідомлень з приводу його її та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, обвинувачена скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в ході судового розгляду кримінального провадження вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України доведена повністю. Однак, не зважаючи на неодноразові публікації в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Індустріального районного суду м. Дніпропетровська судових викликів, обвинувачувана жодного разу за судовий розгляд ніяким чином не висловила бажання прийняти участь у розгляді або хоча б надати пояснення щодо висунутих обвинувачень. Обставини, що пом`якшують покарання під час судового розгляду не встановлені. Обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Просив суд визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного обвинуваченій майна.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати в неї правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Просив ухвалити рішення у даному кримінальному провадженні з дотриманням чинного законодавства України.

Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах даного провадження.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час.

Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення:

В зв`язку з тим, що встановити місцезнаходження свідків та допитати їх в судовому засіданні не виявилося можливим в зв`язку з неможливістю встановити їх місцезнаходження, за клопотанням прокурора в судовому засіданні було досліджено відеозапис на якому зафіксовано допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 .. Так, на вказаному відеозаписі зафіксовані пояснення зазначених свідків, відповідно до яких зазначені свідки підтвердили факт того, що ОСОБА_5 , у серпні 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території - в м. Лиман, Донецької області, займала т.зв. керівну посаду «начальника отдела автоматизированной оброботки информации и контроля за присвоением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики».

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_16 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_17 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2024 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , в присутності понятих, провів слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_9 , в ході якого свідок розповіла та показала на місці про обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема пояснила, що влітку 2022 року влаштувалася на роботу до УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР. Під час роботи в УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР познайомилася з ОСОБА_5 . Вона займала посаду начальника відділу автоматизованої начальника відділу автоматизованої обробки інформації та контролю за призначенням соціальних виплат УПСЗН.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2024 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , в присутності понятих, провів слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_11 , в ході якого свідок розповіла та показала на місці про обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема пояснила, що влітку 2022 року влаштувалася на роботу до УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР. Під час роботи в УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР познайомилася з ОСОБА_5 . Вона займала посаду начальника відділу автоматизованої начальника відділу автоматизованої обробки інформації та контролю за призначенням соціальних виплат УПСЗН.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_12 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2024 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , в присутності понятих, провів слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_12 , в ході якого свідок розповіла та показала на місці про обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема пояснила, що влітку 2022 року влаштувалася на роботу до УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР. Під час роботи в УПСЗН адміністрації м. Красний Лиман ДНР познайомилася з ОСОБА_5 . Вона займала посаду начальника відділу автоматизованої начальника відділу автоматизованої обробки інформації та контролю за призначенням соціальних виплат УПСЗН.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, старший слідчий в ОВС 3 відділення (з дислокацією у м. Краматорськ) 2-го управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_15 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 , на фотознімку №3, як начальника «отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения» т.зв. «администрации г. Красный Лиман ДНР», яка там працювала у серпні 2022 року.

Відповідно до протоколу огляду речей від 16.03.2023 року, старший слідчий в ОВС 3-го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, провів огляд добровільно виданого свідком ОСОБА_18 16.03.2023 року копії «приказ о приеме на государственную Гражданскую службу и назначение на должность начальника отдела автоматизированной обработки информации и контроля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения администрации города Красный Лиман ДНР». Оглядом встановлено, що документ викладено на аркуші білого паперу формату А4. Зміст викладено друкованим текстом чорнилами чорного кольору. Заголовок: рб ДНР» ДОНЕЦКАЯ НАРОДНЯ РЕСПУБЛИКА АДМИНИСТРАЦИЯ ГОРОДА КРАСНЫЙ ЛИМАН». Документ представляє собою наказ про взяття на державну на посаду «начальника отдела автоматизированной обработки информации роля за назначением социальных выплат Управления труда и социальной защиты администрации города Красный Лиман ДНР» громадянки ОСОБА_5 . Наказ має номер 78 та датований 22.08.2022 року. Підстава призначення у заява ОСОБА_5 від 21.08.2022 року. Документ має зображення гербової печатки та підпису. Праворуч від підпису: « ОСОБА_19 ».

Згідно протоколу огляду інтернет ресурсу від 13.04.2023 року, старший слідчий в ОВС 3-го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, провів огляд офіційного інтернет-сайту «Донецької Народної Республіки», огляд розпочато із запуску інтернет-браузера «Орега». У пошукову строку браузера введено наступне посилання: http://npa.dnronline.su/2022-06-12/ukaz-glavy-donetskoj-narodnoj-respubliki-285-0t-12-06-2022-goda-ob-administratsii-goroda-krasnyj-liman.html. На екран виведено інтернет-сторінка «Официальниый сайт Донецкая Народная Республика». Дана сторінка містить наступний заголовок: «Указ Главы Донецкой Народной Республики N?285 от 12.06.2022 года | Об администрации города Красный Лиман». Дата підписання та дата публікації 12.06.2022 року. Під час огляду сторінки виявлено посилання «Скачать». Здійснено перехід за вказаним посиланням. Здійснено скачування текстового документу формату PDF з назвою «Ukaz» долученого його до друкованого протоколу огляду. Подальшим оглядом встановлено проєкт наступного документу: «Указ главы Донецкой Народной Республики». Зі змісту тексту зрозуміло, що з метою забезпечення законності та порядку, нормальної життєдіяльності, а також функціонування підприємств, установ, організацій та інших об?єктів на території звільнених населених пунктів, які раніше тимчасово перебували під контролем України, керуючись Тимчасовим (типовим) положенням про місцеві адміністрації Донецької Народної Республіки, затвердженим Указом Донецької Народної Республіки від 19 січня 2015 року N? 13 голова «Донецької Народної Республіки» ОСОБА_8 наказав створити місцеву адміністрацію «Донецької Народної Республіки» - адміністрацію м. Красний Лиман, голові адміністрації міста Єнакієве представити кандидатуру для призначення на посаду голови адміністрації м. Красний Лиман, забезпечити розробку, погодження з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки та затвердження положення про адміністрацію міста Червоний Лиман, її структуру та штат, Забезпечити розробку, погодження з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки та затвердження положення про адміністрацію міста Червоний Лиман, її структуру та штат, організувати в установленому порядку проведення заходів, пов?язаних із державною реєстрацією адміністрації міста Красний Лиман, за потреби забезпечити за погодженням з Адміністрацією Глави Донецької Народної Республіки створення територіальних органів, призначення їх керівників, а також затвердження положень про ці органи, контроль за виконанням цього Указу покласти на Управління внутрішньої політики Голови Донецької Народної Республіки.

Відповідно до копії протоколу огляду інтернет-сайту від 13.04.2023 року, старший слідчий в ОВС 3-го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях провів огляд інтернет-сайту «ГИС НПА ДНР», на екран виведена інтернет-сторінка «gisnpa-dnr.ru». Дана сторінка містить наступний заголовок: «Указ главы Донецкой Народной Республики О принятии временного (типового) положения о местных администрациях Донецкой Народной Республики». Документ датовано 19.01.2015 року та має номер 13. З тексту зрозуміло, що даний документ регламентує створення міських, селищних, сільських, районних адміністрацій ДНР на «докупованих» територіях Донецької області. Документ складається з 6 розділів: 1. «Общие положення»; 2. «Структура местных администраций»; 3. «Полномочия местных администраций»; 4. «Акты, принимаемые местными администрациями»; 5. «Экономическая основа местных администраций»; 6. «Заключительные положення. Також на сайті вказано, що документ викладено в редакції 12.03.2022 року.

Згідно протоколу огляду Інтернет-ресурсу від 17.06.2024, слідчий в ОВС-криміналіст СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях провів огляд веб-сторінки «Министерства труда и социальной защиты населения ДНР», далі здійснено перехід за гіперпосиланням «Постановление Правительства Донецкой Народной Республики от 10 октября 2019 года N? 30-12» htps://mintrud.gov-dpr.ru/images/Postanovlenie/30-12-ot-10.10.2019.pdf. Ha екран виведено «Постановление Правительства Донецкой Народной Республики от 10 октября 2019 года N? 30-12». Здійснено огляд вказаного документа.

Мотиви суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_5 , яка є громадянкою України, вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційнійна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена була осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у зайнятті громадянином України т.зв. керівну посаду «начальника отдела автоматизированной оброботки информации и контроля за присвоением социальных выплат Управления труда и социальной защиты населения администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики», створеному на тимчасово окупованій території, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 як громадянка України, вчинила злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без реального відбування покарання, а тому положення ст. 75 КК України не застосовує.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Суд враховує, що санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно із п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06 листопада 2009 року рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, статті 286, 287), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Вказане узгоджується з правовою позицією ВС викладеною у Постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, якою визначено, що у разі визначення санкцією статті характеру посади або виду діяльності, формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Більш того, покарання має формулюватися таким, чином щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, об`єктивна сторона якого була пов`язана із виконанням обвинуваченим організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері освіти, суд, призначаючи покарання, має сформулювати зміст резолютивної частини вироку таким чином, аби обвинувачена не мала права обіймати посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

На переконання суду необхідним та достатнім буде додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, у межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд виходить з того, що санкцією інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, є покарання з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України додатковими покараннями, є в тому числі, конфіскація майна. Частиною 4 цієї статті передбачено, що до основного покаранню може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених Особливою частиною цього Кодексу.

Тобто, при призначенні покарання, суд за власним переконанням приймає рішення про застосування або не застосування до особи додаткового покарання.

Таким чином, приймаючи до уваги характер та ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , а також наслідкам для держави та її громадян, котрі за собою ці дії потягли, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання, передбаченого санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України, у виді конфіскації майна.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою (обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України) до набрання вироком законної слід залишити без змін.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 14 (чотирнадцять) років, з конфіскацією майна.

Строк основного покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 .

Строк додаткового покарання у виді 14 років позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Речові докази: оптичні диски до протоколів слідчих дій, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1