КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , у межах строку досудового розслідування, а саме до 27.12.2024, із визначенням розміру застави 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 гривень.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися з місця постійного проживання, в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/50014/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7299/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено до 27.12.2024.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ст. 190 та 255 КК України, зокрема відсутність обов`язкових ознак шахрайства, у тому числі умислу на заволодіння грошовими коштами Міністерства оборони України, а у відтак і відсутності ознак створення та участі у злочинній організації.

Також зазначав, що питання щодо невідповідності поставленого товару Технічним умовам є частиною законних господарських відносин, яке мало бути вирішено в порядку, визначеному договорами та Господарським кодексом України.

Як представник по довіреності (фактично звичайний експедитор), ОСОБА_6 не мав жодних повноважень або обов`язків щодо перевірки якості товару.

На думку апелянта, досудове розслідування здійснюється з невірною кваліфікацією на підставі надуманих фактів, з порушенням вимог закону.

Крім того, жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри та наявності будь-якого із зазначених прокурором ризиків стороною обвинувачення не надано.

21.11.2024 від захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , надійшли доповнення до поданої апеляційної скарги, в яких останній вказував про порушення територіальної підсудності розгляду клопотання, оскільки ГСУ ДБР розташовано за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 15, тобто в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.

Також апелянт зазначав, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність обґрунтованої підозри, оскільки надані стороною обвинувачення документи не підтверджують кримінальність дій ОСОБА_6 , а аналіз тверджень у повідомленні про підозру та надані матеріали спростовують причетність підозрюваного до кримінальної діяльності.

На переконання апелянта, в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, зокрема відсутня його об`єктивна та суб`єктивна сторона, і як наслідок склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255 КК України.

У кримінальному провадженні №0000876 відсутні ознаки обману та зловживання довірою, як способів заволодіння грошовими коштами Міноборони, оскільки представники останнього мали можливість повною мірою перевірити кількість, комплектність, якість продукції, що постачалася.

Характеристики товарів речового забезпечення, що постачалися Міністерству оборони України, не були прихованими для перевірки, а були відкритими для вільного доступу уповноважених представників комісії з приймання.

Обраний Міноборони механізм здійснення господарських операцій з поставки товарів категорії речового забезпечення і післяплата по таким операціям виключаєсклад злочину, передбачений ст. 190 КК України.

Для кваліфікації дій як шахрайства необхідно чітко встановити, що винна особа вже в момент заволодіння майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.

Проте, матеріали клопотання не містять жодного доказу, що ОСОБА_11 та інші керівники підприємств, укладаючи господарські договори, мали намір не виконувати зобов`язання, а привласнити бюджеті кошти.

Також апелянт вказував про відсутність ризиків у поведінці ОСОБА_6 .

Стороною обвинувачення не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано доказів на підтвердження їх існування, а слідчим суддею не надано оцінку кожному з ризиків, а лише зазначено про тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_6 винуватим.

На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Твердження слідчого про існування ризику незаконного впливу на свідків, експертів та спеціалістів є надуманими, адже жодного доказу щодо вчинення такого тиску або планування його вчинення слідчим не надано.

Крім того, слідчий навіть не навів прізвища таких свідків, що свідчить про абстрактність тверджень слідчого та намагання створити уяву про можливу неправомірну поведінку ОСОБА_6 .

Твердження про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження того, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , також є надуманими, припущеннями та не підтверджуються жодним документом.

Наявність такого ризику обґрунтовується діями інших осіб, зокрема ОСОБА_12 , винуватість якого не доведена у судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 ,який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ "Київський слідчий ізолятор" та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадженні № 0000876 від 12.10.2023 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , прийняли участь у злочинній організації, створеної ОСОБА_12 з метою протиправного заволодіння грошовими коштами Міністерства оборони України шляхом обману (шахрайство).

Зокрема, ОСОБА_6 , діючи у складі створеної ОСОБА_12 злочинної організації, до складу якої увійшли ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період з грудня 2022 року по січень 2024 року, прийняв участь у заволодінні чужим майном шляхом обману під час виконання договорів про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладених підконтрольними ОСОБА_12 товариствами із Міністерством оборони України, а саме:

- використовуючи ТОВ «ТЛР» за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/101, № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/104, №286/3/23/105, № 286/3/23/106, № 286/3/23/107, № 286/3/23/108, від 29.09.2023 № 286/3/23/382, № 286/3/23/383, на суму 297 672 165 грн;

використовуючи ТОВ «БАМ» за договорами від 23.02.2023 №286/3/23/109, №286/3/23/110, №286/3/23/111, №286/3/23/112, №286/3/23/115, № 286/3/23/116, № 286/3/23/117, на суму 538 376 146,80 грн;

- використовуючи ТОВ «БК Сітіград» за договорами від 23.02.2023 №286/3/23/118, №286/3/23/119, № 286/3/23/120, №286/3/23/121, №286/3/23/122, № 286/3/23/123, на суму 538 376 146,80 грн., шляхом постачання товарів, якість яких не відповідає вимогам замовника, зокрема нормативно-технічній документації, та реальна вартість яких, відповідно, була значно нижча від ціни, визначеної договорами, через що вказані товари не можуть використовуватися за своїм цільовим призначенням, спричинивши державі в особі Міністерства оборони України матеріальну шкоду в особливо великих розмірах на загальну суму 1 167 277 591,8 грн.

17.01.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України, та пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.01.2024 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16.03.2024 включно, із визначенням застави у межах 165 126 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 500 001 528 грн., та покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків.

Постановою заступника Генерального прокурора від 12.03.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000876 продовжено до трьох місяців, а саме до 17.04.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.03.2024 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 до 17.04.2024 включно, із визначенням застави у розмірі 132 100 прожиткових мінімумів, що становить 399 998 800 гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.04.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000876 продовжено до шести місяців, тобто до 17.07.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2024 ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10.06.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 80 000 прожиткових мінімумів, що становить 242 240 000 гривень, та покладено у разі внесення застави обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.05.2024 скасовано вищевказану ухвалу від 12.04.2024, та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10.06.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 160 000 000 гривень, та покладено у разі внесення застави обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 17.07.2024 включно, із визначенням застави у розмірі 52 840,2 прожиткових мінімумів, що становить 160 000 000 гривень, та покладено у разі внесення застави обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.07.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000876 продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 17.01.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2024 ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 08.09.2024, із визначенням застави у розмірі 52 840,2 прожиткових мінімумів, що становить 160 000 000 гривень, та покладено у разі внесення застави обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024 ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 01.11.2024, із визначенням застави у розмірі 52 840,2 прожиткових мінімумів, що становить 160 000 000 гривень, та покладено у разі внесення застави обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

14.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

18.10.2024 підозрюваним та їх захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження.

29.10.2024 старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_17 , про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, а саме до 31.12.2024 включно, із визначенням застави у розмірі 52 840,2 прожиткових мінімумів, що становить 160 000 000 гривень., з покладенням на ОСОБА_6 наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з місця постійного проживання (у м. Хмельницький), в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.10.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , у межах строку досудового розслідування, а саме до 27.12.2024, із визначенням розміру застави 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 гривень.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися з місця постійного проживання, в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено до 27.12.2024.

На переконання колегії суддів, постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 2 ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 371 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею під час постановлення ухвали за наслідками розгляду клопотання слідчого вказаних вимог не дотримано.

Так, як убачається із матеріалів справи, розглянувши клопотання слідчого у судовому засіданні 29.10.2024, слідчий суддя відповідно до положень ч. 2 ст. 376 КПК оголосив вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали проголошено слідчим суддею 04.11.2024.

Разом з тим, наявна у матеріалах справи вступна та резолютивна частина ухвали істотно відрізняється від повного тексту такої ухвали, зокрема у частині зазначення строку, на який ОСОБА_6 продовжено тримання під вартою та розміру визначеної слідчим суддею застави, про що обгрунтовано зазначив захисник підозрюваного під час апеляційного розгляду.

Так, після виходу із нарадчої кімнати слідчий суддя оголосив вступну та резолютивну частину ухвали, відповідно до якої продовжив ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 27.12.2024 із визначенням застави у розмірі 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 гривень.

У той же час, у резолютивній частині повного тексту оскаржуваної ухвали постановлено продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 01.11.2024 із визначенням застави у розмірі 52 840,1 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 160 000 000 гривень.

Крім того, викладені в мотивувальній частині повного тексту оскаржуваної ухвалі відомості щодо обставин кримінального провадження не в повній мірі відповідають даним клопотання, зокрема у частині зазначення даних про слідчого, який звернувся із клопотанням; викладу переліку обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали; а також даних про підозру ОСОБА_6 , актуальну на день звернення слідчого із клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та необхідність постановлення судом апеляційної інстанції нової ухвали.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, з`ясувала, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. На даному етапі провадження, колегія суддів у відповідності до вимог процесуального закону обмежується виключно питанням визначення причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, та приходить до висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності до вказаних злочинів для застосування обмежувальних заходів.

Крім того, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного ОСОБА_6 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, в якому підозрюється, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, характер і конкретні обставини кримінальних правопорушень, та особу підозрюваного.

На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики є обгрунтованими та такими, що виправдовують продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегіє суддів перевірено також доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлено, що органу досудового розслідування необхідний час для завершення виконання вимог ст. 290 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, колегія суддів врахував дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має місце проживання та реєстрації, не одружений, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає необхідним продовжити на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, встановивши обгрунтованість доводів слідчого та прокурора про наявність підстав для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, та вирішуючи питання про визначення підозрюваному відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави, колегія суддів вважає належним чином не вмотивованими доводи слідчого та прокурора про необхідність визначення ОСОБА_6 застави у розмірі 52 840,1 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 160 000 000 гривень.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 73; «Колакович проти Мальти» (Kolakovic v. Malta), § 72).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні детектива доводів є недостатньо для визначення застави у розмірі 52840,1 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 160 000 000 гривень, та вказаний розмір застави підлягає зменшенню.

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, його вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про розмір збитків, заподіяння яких, згідно даних повідомлення про підозру, інкриміновано ОСОБА_6 разом з іншими особами, колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення ОСОБА_6 застави у розмірі 45 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136 260 000 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 255, ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апелянта відсутність у діях ОСОБА_6 складів інкримінованих йому злочинів та невірну кваліфікацію його дій, зокрема відсутність ознак шахрайства та умислу на заволодіння коштами, а також ознак створення та участі у злочинній організації, посилання на відсутність у ОСОБА_6 повноважень або обов`язків щодо перевірки якості товару, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання апелянта на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим ризики на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про звернення слідчим із даним клопотанням до Печерського районного суду міста Києва із порушенням правил територіальної підсудності.

Так, згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Згідно затвердженої Указом Президента України від 05.02.2020

№ 41/2020 організаційної структури Державного бюро розслідувань, Головне слідче управління належить до структури Центрального апарату Державного бюро розслідувань.

Як убачається з даних наявних у справі процесуальних документів Державного бюро розслідувань, зокрема даних постанов про визначення групи слідчих, перекваліфікацію кримінального правопорушення, листів, тощо, адресою місцезнаходження вказаного органу зазначено: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.

Наведене узгоджується і з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та даними офіційного сайту Державного бюро розслідувань.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, розгляд клопотань сторони обвинувачення про застосування заходів забезпечення даного кримінального провадження № 0000876 у порядку, передбаченому Главою 10 КПК України, здійснювався саме слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва, про що свідчать дані ухвал слідчих суддів вказаного суду про застосування та продовження строку дії застосованих в межах кримінального провадження № 0000876 запобіжних заходів щодо підозрюваних.

Інші доводи захисника підозрюваного не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання детектива, продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування строком до 27.12.2024, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, у розмірі 45 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136 260 000 гривень у національній грошовій одиниці та з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 27.12.2024.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_18 ,

задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження, до 27 грудня 2024 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 45 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136 260 000 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: НОМЕР_1).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з місця постійного проживання, в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 27 грудня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3