ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/1213/24

Провадження № 1-кп/210/403/24

25 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які приймають участь у судовому розгляді: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 відносно:

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, який займає посадустаршого стрільця-оператора 1 відділення 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , осіб похилого віку на утриманні не має, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-03.12.1997 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 141, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 206, ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-01.04.2008 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 188, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-23.09.2008 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

-01.02.2012 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року позбавлення волі;

-10.02.2012 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-20.05.2013 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-29.08.2013 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-02.10.2013 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-19.02.2014 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 , ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

Судимість за вироком від 14.02.2022 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, яким ОСОБА_4 засуджений до 3 місяців арешту, та за яким покарання відбув станом на момент пред"явдення обвинувачення погашена, однак вирок має значення для переривання строку погашення попередньої судимості

За вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2022 року, яким ОСОБА_4 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, ОСОБА_4 в силу ст. 5, ч. 2 ст. 74 та ч. 3 ст. 88 КК України, з урахуванням Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», визнається таким, що не має судимості.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального Кодексу України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.04.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2212-IX від 21.04.2022.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022, строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2263-IX від 22.05.2022.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2500-IX від 17.08.2022.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022.

Указом Президента України №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023.

Указом Президента України №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023.

Указом Президента України № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 2023 року 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Даний Указ затвердженого Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023.

Указом Президента України №734/2023«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 3429-IXвід 08.11.2023.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_3 12.01.2023 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, якого згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №12 від 28.01.2023 призначено на посаду обслуги 1-го відділення 2-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №98-рс від 23.05.2023 солдат ОСОБА_4 , призначено на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2023 року №212-РС солдата ОСОБА_4 , призначений на посаду старшого навідника 3-го відділення 3-го механізованого взводу 4-ої механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_4 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставинах.

ОСОБА_4 , приблизно восени 2023 року більш точної дати встановити не вдалось, знаходячись в Донецькій області, на Лиманському напрямку більш точного місця встановити не вдалось ОСОБА_4 у ворожому окопі знайшов предмет, ззовні схожий на гранату «РГН», яку взяв до рук та поклав у кишеню, тим самим незаконно придбав, зберігав бойовий припас без передбаченого законом дозволу. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-24/5627-ВТХ від 20.02.2024 року надані на дослідження предмети є залишками після вибуху промислово виготовленої ручної наступальної гранати РГН, яка належить до категорії бойових припасів основного призначення, що застосовується у військовій галузі.

Надалі, ОСОБА_4 , 03 лютого 2024 року близько 20 години 40 хвилин, маючи при собі у кишені одягненої на ньому в той момент куртки, вибуховий пристрій гранату РГН, разом із знайомим ОСОБА_7 , знаходився біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , де зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій та прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил на норм поведінки в суспільстві, розуміючи, що діє в умовах воєнного стану та у вечірній час доби, зневажаючи права інших громадян на відпочинок та на спокійне пересування вулицями та парковими зонаминаселеного пункту,діючи з особливою зухвалістю, створюючи реальну загрозу для життя і здоров`я громадян, утримуючи в руці предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: ручну осколкову гранату РГН із запобіжною чекою та запобіжним важелем, усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи, що знаходиться у громадському місці, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, істотно порушуючи загальноприйняті правила поведінки у суспільстві, діючи умисно, з хуліганських спонукань,створюючи реальну загрозу для життя і здоров`я громадян, висмикнув чеку від ручної осколкової гранати РГН та кинув її у бік парку, яка в подальшому вибухнула, після чого з місця скоєння злочину зник.

Дії ОСОБА_4 : кваліфікуються як кримінальні правопорушення, передбачені:

- ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками «придбання, зберігання, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу»,

- ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками «грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень».

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явлених обвинуваченнях за ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України, визнав у повному обсязі. Надав показання, зі змісту яких встановлено, що будучі на військовій службі у ворожому окопі у 2023 році знайшов ручну осколкову гранату РГН із запобіжною чекою та запобіжним важелем, яку поклав у свою сумку та почав зберігати як трофей. Потім у м. Кривому Розі він перебував у товариша, вийшли на вулицю, граната була у нього в куртці. Він відчув, що відійшла чека, том відійшов у сторону, переконався що людей не має, кинув цю гранату вбік, де вона й вибухнула. Зі свідками не конфліктував. Наразі усмідовим, що поводив себе неправильно. Бажажє повернутися на військову службу, просить надати йому можливість виправитись та призначити йому іспитовий термін.

На виконання вимог статті 349 КПК України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Докази зі сторони обвинувачення досліджувалися в першу чергу, сторона захисту, у тому числі й обвинувачений, не заявляли клопотань про виклик у судове засідання свідків захисту.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За вимогами статті 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Свідки обвинувачення допитані з дотриманням положень статті 352 КПК України, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Сторонам кримінального провадження забезпечена можливість безпосереднього допиту свідків під час судового розгляду з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду зазначив, що особисто знайомий з обвинуваченим. Того вечора вони разом випивали у свідка на квартирі. Увечорі, було вже темно, вони вийшли на вулицю, був також ОСОБА_9 . Ніяких конфліктів між ними не було. В якийсь момент ОСОБА_10 відійшов у сторону, в бік паркової зони де "вічний вогонь". Свідок та ОСОБА_11 подумали, що він пішов у туалет, але потім почули вибух. Спочатку подумали, що це "приліт", та побігли в сторону, ОСОБА_12 викликав поліцію. Потім вони зрозуміли, що це ОСОБА_13 підірвав гранату.

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, враховуючи, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тягар доведення обґрунтованості обвинувачення та, відповідно, надання доказів винуватості покладено на сторону обвинувачення, суд з власної ініціативи не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, які були допитані на стадії досудового розслідування, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК.

Клопотань про допит інших свідків від сторони обвинувачення, а так само і захисту не надходило.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів свідка та обвинуваченого, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів підтверджується дослідженими, з урахуванням позицій учасників судового провадження, письмовими доказами та судовими експертизами, а саме:

- протоколом огляду місця події від03 лютого 2024 року та фото таблиць до нього, проведеного за адресою м. Кривий Ріг Дніпропетровської області вул.В. Гурова, 17 на відкритій ділянці місцевості, під час якого вилучено залишки гранати, металеве кільце (Т.1 мат. кп, а.с. 7-15);

- постановою від 04.02.2024 р. про визнання речовими доказами вилучених під час затримання в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_4 та квитанцією про передачу їх на зберігання (т. 1, а.с. 62-63);

- висновком експерта №СЕ-19/104-24/5627-ВТХ від 20.02.2024 року надані на дослідження предмети є залишками після вибуху промислово виготовленої ручної наступальної гранати РГН, яка належить до категорії бойових припасів основного призначення, що застосовується у військовій галузі (Т.1 мат. КП, а.с. 75-81).

Витрати на проведення експертизи становлять 1514,56грн. (Т.1 мат. КП, а.с. 74).

- актами перевірки об"єкта на наявність вибухових матеріалів та довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів (Т.1 мат. КП, а.с. 83-84).

- постановою від 22.02.2024 р. про визнання речовими доказами металевих залишків після вибуху промислово виготовленої ручної наступальної гранати та квитанцією № 651/24 про передачу їх на зберігання (т. 1, а.с.85-87);

- протоколом проведення слідчих експериментів та додатків до нього за участі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , під час яких відтворено обставини подій, зокрема як ОСОБА_4 підірвав гранату (Т.1 мат. КП, а.с. 106-111).

Сторона захисту та обвинувачений не оспорює допустимість та належність доказів, покладених в основу обвинувачення, погоджується з їх змістом.

Згідно з статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. При оцінці доказів суд керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Дослідженні судом докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів, та узгоджуються з показами допитаних під час судового розгляду свідків обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за яким він обвинувачується.

Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікувати його дії за :

- ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками «придбання, зберігання, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу»,

- ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками «грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень».

Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я людини, не має міцних соціальних зв`язків (офіційно не працевлаштований, не одружений, має сина на утриманні ОСОБА_6 , 2006р.н., судимості не погашені, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально, за місцем служби В/Ч НОМЕР_1 характеризується негативно, рахується таким, що залишив військову частину самовільно (Т.1, мат. кп, а.с. а.с. 114-134) .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі статті 66 КК України не встановлено. Обставини, які обтяжують покарання згідно статті 67 КК України - рецедив злочинів, вчинення злочину загальнонебезпечним способом, вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп"яніння.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого про те, що всі його судимості погашені, виходячи з наступного.

Так 19.02.2014 ОСОБА_4 засуджений Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 , ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, покарання відбував реально.

У подальшому, після звільнення ОСОБА_4 засуджений за вироком від 14.02.2022 Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до 3 місяців арешту, та за яким покарання відбув.

Станом на момент пред"явдення обвинувачення погашена ця судимість дійсно погашена, однак цей вирок має значення для обрахунку строку погашення судимості за вироком від 19.02.2014 р., та відповідно попередніх судимостей.

За вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2022 року, яким ОСОБА_4 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, ОСОБА_4 в силу ст. 5, ч. 2 ст. 74 та ч. 3 ст. 88 КК України, з урахуванням Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», визнається таким, що не має судимості.

Також суд вважає, що усудовому засіданні підтверджено показаннями свідка та обвинуваченого, що злочин вчинено в стані алкогольного сп"яніння, оскільки перед подією злочинів обвинувачений дійсно розпивав спиртні напої за місцем мешкання свідка.Крім того, злочин вчинено у загальнонебезпечний спосіб - підрив гранати у загальнодоступному місці - на вулиці біля парку у вечірній час.

Також суд не вбачає повного щирого каяття, оскільки ОСОБА_4 так і не пояснив, навіщо він взяв гранату з собою, коли пішов зі свідком на вулицю.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення злочинів, можливих наслідків, відсутність пом`якшуючої та наявність обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням санкцій статтей обвинувачення.

Згідно з частиною 1 статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Остаточне покарання ОСОБА_14 слід призначити за правилами статті 70 КК УКраїни -шляхом часткового складання призначених покарань.

Покарання у виді позбавлення волі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків).

Спосіб вчинення злочинів, та мотиви, з урахуванням характеристики з військової частини свідчить про те, що обвинувачений наразі не є цілком безпечним для суспільства, адже носіння вибухових пристроїв без передбачених дозволів, навіть якщо це трофей з поля бою, та підрив її в людному місці свідчить про нехтування загальноприйнятними правилами поведінки.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції на певний строк.

Підстав для застосування положень статей 75, 76 КК України суд не вбачає.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд також не вбачає.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, відповідно до статті 124 КПК слід стягнути з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу спливає , з огляду на вид та міру покарання, яке призначається судом, наявність ризиків, які не зменшились на даний час, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому судом покарання, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної силу. Тому строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою - слід залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення з 04 лютого 2024 року (з моменту затримання в порядку статті 208 КПК України) по дату набрання законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та строк відбуття покарання відраховувати з моменту затримання.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , міру покарання :

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі

- за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі

На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання період попереднього ув"язнення з 04 лютого 2024 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку день за деноь.

Речові докази:

1)мобільний телефон марки «POWER» моделі «Е240» в корпусі чорного кольору, з сім-картами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Картку платника податків № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тимчасове посвідчення військовозабов`язаного № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1 арк., довідку про звільнення серії ДНП №11642 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.05.2022, довідку про звільнення серії ДНП №19520 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.01.2013, передано під зберігальну розписку ОСОБА_4 - залишити у його власності.

2)металеві залишки після вибуху промислово виготовленої ручної наступальної гранати РГН, які належать до категорії бойових припасів передані в камеру схову речових доказів ВП № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією 2035 - - знищити

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави витрати на залучення експерта:

- за проведення вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/104-24/5627-ВТХ від 20.02.2024 року витрати у сумі1514,56 гривень. Код бюджетної кваліфікації 24060300.

Матеріали кримінального провадження №0000137 від 03 лютого 2024 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №210/1213/24, провадження №1-кп/210/403/24.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1