НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2025 року ЄУ № 322/228/25 (Провадження № 1-кп/322/154/25)

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Вільхове Ульяновського району Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

25 лютого 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 (відомості в ЄРДР внесені 11.03.2024 за №0002002).

Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26.02.2025 призначено підготовче судове засідання у провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час утримується під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» МУЮ до 09.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2025.

04.03.2025 на адресу суду надійшло згадане клопотання прокурора.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що не має наміру переховуватися. Після залишення місця служби знаходився вдома, де працював. Бажає продовжувати службу. На питання судді повідомив, що він дійсно відмовився від звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, оскільки йому пропонувалося продовжувати військову службу у десятій бригаді, втім про цю бригаду він чув тільки негативні відгуки. Натомість хотів би продовжувати службу у 79 бригаді в якій зараз служить його брат. Допускав також можливість продовження служби в іншому місці, адже має відповідний фах і бойовий досвід, однак тільки не в штурмових підрозділах, що фактично неможливо з огляду на його стан здоров`я. Втім в умовах тримання під вартою йому фактично не можливо отримати відповідну згоду командування якоїсь військової частини. Вважав необґрунтованими ризики впливу на свідків, оскільки він навіть не знає де наразі перебуває військова частина в якій він проходив службу.

Захисник підтримав думку свого підзахисного. Вважав, що заявлені ризики необґрунтовані, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

За правилами ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст.ст.132, 183 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Доведення наявності обґрунтованості підозри на теперішній стадії процесу, на переконання суду є неактуальним, оскільки на стадії підготовчого провадження судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПУ України.

Хоча у клопотанні заявлені три ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про наявність лише одного з них - ризик переховування обвинуваченого від суду. Прокурором доведено, що вказаний ризик не перестав існувати і не зменшився.

Решта заявлених ризиків на переконання суду не доведена.

З огляду на усвідомлення ОСОБА_4 того, що в разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, а застосування положень ст.ст.69, 75 КК України щодо даної категорії правопорушень є неможливим, ризик переховування продовжує бути досить високим. Після залишення місця служби ОСОБА_4 тривалий час не повертався на службу, з командуванням чи побратимами не зв`язувався, про своє місцезнаходження в органи військового та цивільного управління не повідомляв і фактично був затриманий на виконання ухвали слідчого судді.

Доводи ОСОБА_4 щодо бажання продовжувати військову службу наразі є формальними, адже будь-яких заходів для реалізації цього наміру фактично ним не зроблено.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Водночас, відповідно до ч.7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 дані про його особу, вік, стан здоров`я.

Зазначені обставини, наряду із існуванням високого ступеня ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, дають підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді застави, не зможе ефективно забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання і при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави не визначає.

Водночас прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів. Втім положеннями ст.197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Вказане клопотання розглядається 06.03.2025 тобто за три дні до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого (09.03.2025). Отже за умови продовження строку тримання під вартою на 60 днів, строк дії нинішньої ухвали фактично сплине на три дні раніше, а тому у вказаному випадку строк тримання під вартою слід продовжити саме на 57 днів, які слід відраховувати від дня закінчення дії попередньої ухвали (з 09.03.2025), а саме до 06.05.2025 (тобто до 24:00 год 05.05.2025).

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 194, 197, 331, 369, 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 57 (п`ятдесят сім) днів, тобто до 24:00 год 5 травня 2025 року.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» МЮУ або ДУ «Вільнянська установа виконання» МЮУ.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити прокурору, захиснику і уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів, тобто до 05.05.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1