Номер провадження: 11-кп/813/1126/25
Справа № 502/2241/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 21 листопада 2024 року, у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до ЄРДР 20 травня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Перевальськ, Алчевського району, Луганської області, громадянки України, освіта вища, розлученої, працюючої директором КП КМР «Кілійська друкарня», зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить п`ятдесят одну тисячу гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20.05.2024 року, біля 07:50 години, в м. Кілія, Ізмаїльського району, Одеської області водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Deo Matiz» із державним номерним знаком « НОМЕР_1 » і рухаючись по вул. Кіченка, в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3-б, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.1, згідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі;

- п. 16.11 згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перетину проїжджих частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, при виїзді на перехрестя з вулицею 8 Березня, яка є головною дорогою, де встановлено дорожній знак 2.1 «дати дорогу», передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховувала на їх відвернення, не надала перевагу у русі мопеду марки «Suzuki Lets 2» без державного номерного знаку під керуванням водія ОСОБА_9 , яка наближалась до вказаного перехрестя по вулиці 8 Березня в м. Кілія по головній дорозі, в результаті чого на перехресті скоїла зіткнення авто з мопедом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мопеда марки «Suzuki Lets 2» сірого кольору без державного номерного знаку ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому тіла першого куприка, яке не є небезпечним для життя тілесним ушкодженням, але призвело до тривалого розладу здоров`я строком більш ніж 21 день та згідно п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченої та кваліфікації її дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції при призначені покарання залишив поза увагою, що покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобам є обов`язковим додатковим покаранням.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, якимвизнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , просила її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке є обов`язковим у санкції ч.1 ст.286 КК України, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, суди при постановленні вироку повинні обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.

Так, санкцією ч.1 ст.286 КК України, окрім основних видів покарання у виді: штрафу, виправних робіт, арешту, обмеження волі, передбачено й обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається із резолютивної частини вироку, районний суд призначив ОСОБА_7 лише основне покарання у виді штрафу, без призначення обов`язкового додаткового покарання, тобто суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, що, відповідно до ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з позицією ВС викладеною у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 404/7774/21.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, а тому вирок суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги прокурора про визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки оскарженим вироком остання вже визнана винною, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись 376,404,405,407,409,419,424,532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргупрокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 21 листопада 2024 року, у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до ЄРДР 20 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, - скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 вважати засудженою за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4