справа № 208/2608/25
№ провадження 1-кс/208/902/25
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001032 від 31.12.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що наявні ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені у п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що, у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі його може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань.

У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії рф проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може, у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої відноситься й Покровська територіальна громада Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду.

Всі ці фактори у своїй сукупності беззастережно доводять факт можливості переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та (або) суду та виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе попередити цей ризик.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були очевидцями вчинення злочину. Зазначені особи допитані слідчим в якості свідків та їх покази в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом. Зокрема, з огляду на положення

ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, на переконання органу досудового розслідування, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі доведення її винуватості перед судом, може здійснити спроби незаконного впливу на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема, шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає що підозрюваний ОСОБА_4 з метою зміни правдивих свідчень свідків, може здійснити спроби незаконно на них впливати, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1 та 3

ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та можливість впливу на свідків - є ґрунтовними підставами для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

На переконання органу досудового розслідування, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні прохав клопотання задовольнити, враховуючи викладені у клопотанні обставини.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував проти клопотання.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001032 від 31.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

29 грудня 2024 року, в період з 16.00 до 19.00 годин, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати житлового будинку, розташованого на території домоволодіння за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом із останнім та їх знайомими ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка, внаслідок якої у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, 29.12.2024, приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, не бажаючи настання його смерті, але свідомо припускаючи, що від його дій він може загинути, умисно завдав ОСОБА_10 , який на той час перебував у положенні стоячи обличчям до нього, не менше одного удару кулаком правої руки в обличчя, від якого ОСОБА_10 впав, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження, від яких потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 приблизно о 23.00 год.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита черепно-мозкова травма, набряк головного мозку та легенів, крововилив під оболонку головного мозку та лінійний перелом потиличної кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

31 грудня 2024 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

31 грудня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема:

1) Протоколом огляду місця події від 30.12.2024, під час якого було виявлено труп ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями.

2) Лікарським свідоцтвом про смерть № 209 від 30.12.2024, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита черепно-мозкова травма, набряк головного мозку та легенів, крововилив під оболонку головного мозку та лінійний перелом потиличної кістки.

3) Протоколами допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які надали показання, що підтверджують причетність ОСОБА_4 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

4) Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , який повністю визнав свою вину у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

5) Протоколами слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили свою показання.

Строк досудового розслідування по вказаному провадженню продовжено постановою керівника Покровської окружної прокуратури ОСОБА_11 до трьох місяців, тобто до 28.03.2025 року включно.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного клопотання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та на даній стадії слідчий суддя не надає оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, незаконно впливати на інших осіб які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати ОСОБА_4 від переховування від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Згідно з п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко при проти України», суворість покарання , яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001032 від 31.12.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 30 днів з 27.02.2025 року до 28.03.2025 р. включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1