У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 16.05.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Просить врахувати, що, має на утриманні неповнолітнього сина, характеризується позитивно, не перешкоджав досудовому розслідуванню. Вважає, що його професія будівельника зможе утримувати його матір, яка наразі доглядає за його дитиною, оскільки дружина також перебуває під вартою.

Стверджує, що його обвинувачують у злочині, якого він не вчиняв.

На думку апелянта, не доведені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначив, що тривалий час перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.307, ч.ч.2, 3 ст.307 КК України; ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується.

Задовольняючи клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

За висновком суду першої інстанції, підстави для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_16 підтримала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавав.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений висловлює незгоду із обвинуваченням, а також висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Наразі судовий розгляд не розпочато, однак строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої спливає 24.03.2025.

Всупереч доводам апелянта, який висловив незгоду із висунутим обвинуваченням, колегія суддів зазначає, що на даному етапі судового розгляду апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо правової оцінки пред`явленого обвинувачення, оскільки не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів по суті обвинувачення.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, а у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна. За такого, існують ризики того, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченого, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасний та якісний розгляд кримінального провадження судом.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою спонукання до зміни показань.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується є також доведеним, оскільки обвинувачений не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину з корисливого мотиву.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Доводи обвинуваченого про наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є безпідставними.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_17