Номер провадження: 11-кп/813/1287/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 16.01.2025 якою у к/п № №0000339 від 05.08.2024 стосовно:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Фалешти, респ. Молдова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.03.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою від 16.01.2025 було задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 та був продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України строком до 16.03.2025 із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України,що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас, не є для нього безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить дати та вхідного реєстраційного номеру відповідного органу прокуратури, окрім того, не було завчасно вручене обвинуваченому та його захиснику;

- судове засідання із розгляду клопотання прокурора було розглянуто за відсутності перекладача, хоча обвинувачений ОСОБА_7 не володіє української мовою;

- всупереч вимогам п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 184 КПК клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу не містить посилання на конкретні матеріали, що підтверджують наведені в клопотанні обставини, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також посилання на матеріали, що підтверджують обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні;

- відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Водночас, під час розгляду клопотання прокурора судом не було досліджено жодного документу, не було поставлено обвинуваченому жодного питання з приводу наведених у клопотанні прокурора обставин, якими було обґрунтовано клопотання;

- під час розгляду клопотання прокурора не була оцінена вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри;

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу від 16.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні його клопотання.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. знаходиться к/п №0000339 від 05.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України.

Відповіді до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Що стосується посилання захисника з приводу того, що судом під час розгляду клопотання прокурора не перевірялася обґрунтованість підозри, апеляційний суд зауважує, що особа має процесуальний статус підозрюваного на стадії досудового розслідування, яка вже завершена.

Перевіряючи аргументи захисника з приводу того, що судом не було досліджено вагомість наявних у кримінальному провадженні доказів, колегія суддів зауважує, що провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, на якій не передбачене дослідження доказів, водночас визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження буде відбуватися на стадії судового розгляду відповідно до вимог ст. 349 КПК України.

В той же час, прийшовши до висновку про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував тяжкість та суспільну небезпеку інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинуваченого.

Дійсно, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, з урахуванням того, що він є громадянином іншої держави, не працевлаштований, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 не має соціальних зв`язків на території України, постійного місця проживання, що свідчить про існування ризику перешкоджанню провадженню, зокрема у виді неналежного виконання покладених на нього обов`язків у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Що стосується посилання захисника з приводу того, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу не містить реєстраційного номеру відповідного органу прокуратури та дати, апеляційний суд зауважує, що зазначені обставини не свідчать про його необґрунтованість.

Колегія суддів враховує доводи захисника з приводу того, що копія клопотання не буда вручена захиснику та обвинуваченому завчасно, водночас зауважує, що сторона захисту не була позбавлена права заявити клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання можливості ознайомлення з клопотанням, водночас зазначене порушення не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Перевіряючи доводи захисника з приводу того, що судом не було забезпечено участь перекладача попри усне клопотання захисника, апеляційний суд зауважує, що такі доводи суперечать матеріалам справи, зокрема у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що у судовому засіданні обвинувачений та його захисник пояснили суду, що вони при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу розуміють мову судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, при цьому на стадії розгляду справи по суті судом буде забезпечений перекладач та обвинувачений наполягає на присутності перекладача саме під час розгляду справи в судовому засіданні.

Окрім того, з матеріалів, наданих апеляційному суду вбачається, що обвинуваченийОСОБА_7 самостійно висловлював свою думку з приводу клопотання прокурора.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, запобіжний захід у виді тримання під вартою не є для обвинуваченого безальтернативним, при цьому, розмір застави визначений у межах п.2) ч. 5 ст. 182 КПК України, більш того не у максимальному розмірі.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 16.01.2025 якою стосовно, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.03.2025, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4