№1-кп/337/172/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 14.08.2024 за №0000312, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1,2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

Потерпілим у ньому за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнаний ОСОБА_6 .

Крім того, в межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.02.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_7 (дружина потерпілого ОСОБА_6 ) про залучення її до участі у вказаному кримінальному провадження як потерпілої та цивільного позивача внаслідок правонаступництва після смерті потерпілого ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_7 підтримала вказану заяву.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 проти вказаного не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права доступу до суду є те, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з принципом верховенства права людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.8 КПК України).

Відповідно до ч.1,5,6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, … та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Чинний КПК України не містить норми, яка б регламентувала правонаступництво в кримінальному провадженні, зокрема, у випадку смерті потерпілого не внаслідок кримінального правопорушення. Разом з тим, багаточисленна судова практика вказує на те, що інститут правонаступництва де-факто є таким, що реально передбачений кримінальним процесуальним законом, проте де-юре не закріплений.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, згідно з ч.1 ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як вже зазначалось вище, потерпілий ОСОБА_6 , якому відповідно до обвинувального акту інкримінованим кримінальним правопорушенням завдано матеріальну та моральну шкоду, помер. Після його смерті правонаступником його прав та обов`язків є його дружина ОСОБА_7 , яка подала суду заяву про залучення її потерпілою та цивільним позивачем в порядку правонаступництва.

На підставі вищевказаного, виходячи із загальних засад та завдань кримінального провадження, враховуючи положення ст.128 КПК України, ст.55 ЦПК України, з метою захисту особи, права та законні інтереси якої були порушені внаслідок вчинення кримінального правопорушення, забезпечення права доступу до суду, суд вважає необхідним залучити у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 потерпілою та цивільним позивачем в порядку правонаступництва після смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.2,7,9,55,128 КПК України, ст.55 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Залучити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як потерпілу та цивільного позивача у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1,2 ст.190 КК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

03.03.2025