Провадження № 11-кп/824/2296/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

1 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000228 обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Незабудине Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з базовою середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг від 02.06.2016 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.20216 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг від 02.06.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, звільненого 14.07.2021 з Криворізької ВК Дніпропетровської області (№ 80) за відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу, обіг якого обмежено, без мети збуту, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту, 29.07.2024 о 19 год, перебуваючи на території Центрального залізничного вокзалу у м. Києві підібрав із землі блістер з 4 пігулками з написом «Мета», у складі яких містився метадон, масою 0,088 г, тим самим придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, та став незаконно зберігати його при собі з метою власного вживання без мети збуту. Цього ж дня, ОСОБА_7 перевіз вищезазначену наркотичну речовину з Центрального залізничного вокзалу до станції метро «Видубичі» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де о 20 год 05 хв у вестибюлі зазначеної станції був із ним затриманий.

На вказаний вирок прокурор подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирокскасувати в частині призначеного покарання та вказівки на обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочину, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, без обтяжуючих дане покарання обставин. У решті вирок суду залишити без змін. Дослідити матеріали кримінального провадження та безпосередньо документи, що характеризують особу обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України належним чином не мотивував прийнятого рішення, а також не надав правової оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, характеру та ступеню суспільної небезпечності.

Так, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг від 02.06.2016 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Звільнений 14.07.2021 року з Криворізької ВК Дніпропетровської області (№80) за відбуттям строку покарання. Отже, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, тобто на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, продовжив свою злочинну діяльність та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення через досить короткий проміжок часу.

Крім того, зазначає, що обвинувачений на час скоєння кримінального правопорушення за оскаржуваним вироком суспільно корисною працею зайнятий не був, постійного та/або офіційного місця працевлаштування і стабільного доходу, так само як і міцних соціальних зв`язків не мав.

Разом з тим, правопорушення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим відноситься до категорії кримінальних проступків, за вчинення якого, передбачено покарання у виді обмеження волі строком до п`яти років, однак, місцевим судом до ОСОБА_7 застосовано непомірно м`який вид покарання. Дане покарання жодним чином не сприятиме виправленню останнього, а навпаки призведе до продовження ним злочинної діяльності.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання необхідним було б призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, строком на 1 рік, оскільки лише реальне покарання сприятиме виправленню останнього та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню та призначив покарання, яке не відповідає як тяжкості скоєного кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Окрім цього, вказує, що суд першої інстанції незаконно визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів. Дана обставина не може обтяжувати покарання ОСОБА_7 , оскільки інкриміноване йому правопорушення є кримінальним проступком, а не злочином, відповідно до положень ст. 12 КК України. Тобто, вказівка на рецидив злочинів, що обтяжує покарання обвинуваченого, підлягає виключенню з вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Судовий розгляд в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 здійснено в порядку ст.ст. 381, 382 КПК України, винність останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України є правильною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченому покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів приходить наступного висновку.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, не працює, має не зняту і непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення проти життя і здоров`я. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом встановлено рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, але з урахуванням обставин кримінального провадження, відсутності тяжких наслідків від вчиненого кримінального проступку, обставин, за яких він був вчинений, ставлення обвинуваченого до скоєного, який сприяв розкриттю кримінального правопорушення та визнав винуватість, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за доцільне застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки, в даному випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість - є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд надав оцінку всім даним про особу обвинуваченого в їх сукупності, що відображено у вироку.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Разом з цим, є слушними доводи прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Статтею 34 КК України визначено, що рецидив кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Враховуючи те, що за класифікацією кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, і з огляду на зміст вказаних раніше норм, а також інших пунктів частини 1, частин 2, 4 ст. 67 КК України, де йдеться як про злочини, так і про кримінальні правопорушення, це дає обґрунтовані підстави вважати, що рецидив злочинів визнається обставиною, яка обтяжує покарання, у разі вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_7 , маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення, вчинив кримінальний проступок, а не злочин, вказана обставина не могла бути визнана судом першої інстанції, як така, що обтяжує покарання, оскільки законом, а саме п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, такою обставиною визнається лише рецидив злочинів, а не рецидив кримінальних правопорушень, про які йде мова у ст. 34 цього Кодексу.

Тому, суд першої інстанції, безпідставно врахував в якості обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину.

Таким чином, на думку колегії суддів, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом ст. 67 КК України.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а вирок суду першої інстанції на підставі ст.ст. 408, 413 КПК України підлягає зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на обставину, яка обтяжує покарання, - рецидив злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуз доповненнями прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочину.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя