справа № 615/720/22
провадження № 1-кп/631/32/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2024 року селище Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Згідно даних обвинувального акту слідує, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб.
Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, що затверджені Законами України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року, № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року, № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, та з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
ОСОБА_4 , будучи раніше судимий за вчинення корисливого кримінального правопорушення, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, перебуваючи на умовно-достроковому терміні звільнення за не відбутий термін покарання, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та знову, повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, 28 червня 2022 року об 11 годині 15 хвилин ОСОБА_4 знаходився у приміщенні торгового павільйону Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .
У вказаний час у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), визначивши предметом свого істинного посягання майно, яке знаходилося на торгових полицях у приміщенні магазину.
Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, з торгової полиці павільйону, викрав дверні залізні петлі з гвинтами виробництва «FZB», ринкова вартість яких згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 205М від 05 липня 2022 року станом на 28 червня 2022 року складала 200 гривень 00 копійок.
Після чого продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, в умовах воєнного стану, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного особистого збагачення, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, з торгової полиці павільйону викрав електричну бритву марки «Sencor SMS 2001 ВК», ринкова вартість якої згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 205М від 05 липня 2022 року станом на 28 червня 2022 року складала 574 гривні 00 копійок.
В подальшому, ОСОБА_4 доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) до кінця, поклав дверні залізні петлі з гвинтами виробництва «FZB» та електричну бритву марки «Sencor SMS 2001 ВК» до свого спортивного рюкзаку та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 774 гривень 00 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.
Прокурор Богодухівської окружної прокурату Харківської обласної ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання сторони захисту та вважав за необхідне його задовольнити, оскільки в даному випадку є дійсними обставини визначені пунктом 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпілий, ОСОБА_5 , у судове засіданні не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до приписів статті 135 Кримінального процесуального кодексу України. 23 листопада 2023 року потерпілий звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 6508/23-вх., відповідно до якої просив суд розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України провести за його відсутності.
У судовому засіданні в порядку, передбаченому статтями 324 та 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі захисника обвинуваченого та потерпілого, адже є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини необхідні для вирішення клопотання сторони захисти про закриття кримінального провадження, з огляду на те, що судом були дотримані приписи кримінального процесуального законодавства України, у тому числі створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді.
Так, у судовому засіданні на виконання вимог статтей 285 та 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу закриття кримінального провадження у порядку пункту 1-2 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї ж статті Кодексу.
Розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши думку прокурора, а також пояснення обвинуваченого, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, що були надані прокурором, суд приходить до висновку про можливість його задоволення, виходячи з наступного.
Імперативними приписами статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Підставою кримінальної відповідальності, у відповідності до частини 1 статті 2 Кримінального кодексу України, є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Статтею 9 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Приписами частини 1 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
У пункті 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до приписів пункту 1-2 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо обвинувачений заперечує (враховуючи норми частини 3 статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу йдеться про «не заперечує») проти закриття за цією підставою.
Положеннями частин 1 та 3 статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України урегульоване, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 часини 1 статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 часини 2 статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Згідно з частиною 3 статті 3 Кримінального кодексу України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 Кримінального кодексу України).
За загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у Кримінальному кодексі України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.
Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 Кримінального кодексу України. Так, частиною 1 статті 5 Кримінального кодексу України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (частина 3 статті 5 Кримінального кодексу України).
Отже, зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.
Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» яким було внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчать про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
При цьому, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні статті 5 Кримінального кодексу України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зміни, внесені Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» мають зворотну дію в часі.
Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння. Зокрема, у ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.
З огляду на зазначене, у ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд враховує, що згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень 00 копійок, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
В даному випадку судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 було вчинене 28 червня 2022 року.
Статтею 7 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2022 року на рівні 2481 гривня 00 копійок.
Отже, сума соціальної пільги, встановлена законом на 01 січня 2022 року, становила 1240 гривень 50 копійок (2481 гривня 00 копійок : 50% = 1240 гривень 50 копійок).
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», на момент вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 Кримінального кодексу України, становив 2481 гривня 00 копійок.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 завдано майнову шкоду на загальну суму 774 гривні 00 копійок, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Тому, ураховуючи те, що обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження, розуміє наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, беручи до уваги, що вартість таємно викраденого майна становила суму, яка була менша за розмір, з якого відповідно до Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 Кримінального кодексу України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів частини 3 статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, це кримінальне провадження слід закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 7 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.
Під час проведення досудового розслідування витрати на залучення експерта не понесені.
На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 58 Конституції України, статтями 2, 3, 4, 5 частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, статтями 7, 9, 31, 100, 118, 122, 124, 135, 283 285, 324, 325, 371, 372, 375, 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, статтями 479-2, 532, 533, 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження з підстави передбаченої пункту 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України задовольнити.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом семі днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1