Справа № 183/838/25
№ 1-кп/183/1193/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001506 від 13.12.2024 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковська (нині м. Самар) Дніпропетровської області, громадянки України, військовослужбовця, в посаді кухара господарчого відділення взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_6 , обіймаючи посаду кухаря господарчого відділення взводу матеріально технічного забезпечення частини НОМЕР_1 , в порушення положень ст. ст. 58, 59, 68 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та Постанови Кабінету міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», надала добровільну згоду майору ОСОБА 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), на внесення її даних до офіційного документу-рапорту про виконання підлеглим йому особовим складом бойового завдання на територіях Гуляйпільської міської територіальної громади та Воздвижівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, завідомо неправдиві відомості про виконання вказаного бойового завдання нею за період з 01.01.2024 по 29.02.2024, що фактично не відповідало дійсності, оскільки остання фактично перебувала в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Після чого майор ОСОБА 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше грудня 2023 року, перебуваючи в зоні виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , користуючись своїми повноваженнями начальника логістики заступника командира військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, в супереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді премії за виконання бойових завдань на територіях Гуляйпільської міської територіальної громади та Воздвижівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області іншими фізичними особами - підлеглими йому військовослужбовцями, надав вказівку командиру взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який не був обізнаним про злочинні наміри ОСОБА 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) на внесення до офіційного документу-рапорту про виконання підлеглим йому особовим складом бойового завдання на територіях Гуляйпільської міської територіальної громади та Воздвижівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, завідомо неправдиві відомості про виконання вказаного бойового завдання підлеглими йому військовослужбовцями, а саме: кухарем військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_6 .

У подальшому, в лютому та березні 2024 року командир взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 за вказівкою майора ОСОБА 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) перебуваючи в зоні виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА 1 (матеріали відносно якого виділен в окреме провадження), вніс до офіційного документу-рапорту про виконання підлеглим йому особовим складом бойового завдання на територіях Гуляйпільської міської територіальної громади та Воздвижівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, завідомо неправдивих відомостей про виконання вказаного бойового завдання з метою подальшого одержання іншими фізичними особами, а саме підлеглим йому військовослужбовцями неправомірної вигоди у виді додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 (в редакції від 02.04.2022), зокрема кухарем господарчого відділення взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , що фактично не відповідало дійсності, оскільки остання фактично перебувала в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , після чого видав завідомо неправдивий офіційний документ зазначений рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 на підставі якого командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 36 від 04.02.2024 та №66 від 04.03.2024 «про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» вище вказаному військовослужбовцю, який був направлений до військовій частині НОМЕР_2 , юридична адреса якої АДРЕСА_2 , котра відповідно до рішення Міністра оборони України від 13.06.2022 року №12653/з та окремого доручення Міністерства оборони України від 02.03.2022 року №248/1200, здійснює фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого солдату ОСОБА_6 здійснено безпідставну виплату додаткової винагороди, в загальній сумі 197 391,07 гривень, які остання привласнила на власні потреби, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 24 січня 2025 року між заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_5 , яку просив затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за ч. 4 ст. 191 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк до 1 року, та на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_6 за вчиненене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, на службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення, з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк до 1 року.

Обвинувачена ОСОБА_6 висловилася про затвердження угоди і призначення їй узгодженого покарання. При цьому остання вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та повністю визнала обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається. Також зазначила, що угоду було укладено добровільно.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_4 не заперечувала проти затвердження судом угоди про визнання винуватості.

В обвинуваченої в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України, та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_6 у привласненні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, встановленою та доведеною, її дії підлягають правовій кваліфікації зач. 4 ст. 191 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Однак, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає її щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, свою вину визнала повністю, за місцем служби характеризується позитивно, а також думку представника потерпілого, яка не наполягала в судовому засіданні на призначенні обвинуваченій суворого покарання.

Тому, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_6 узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 191 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк до 1 року, та на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, на службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення, з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк до 1 року.

Саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення вищевказаного покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженої і запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 7959,00 грн. (висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 14.11.2024 № СЕ-19/113-24/6321-ЕК).

Запобіжний захід до ОСОБА_6 не застосовувався.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 474 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 січня 2025 року між заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. ст. 191 КК Українита призначити їй покарання із застосуванням положень ст. 69-2 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на один рік.

На підставі ст. 58 КК України замість основного покарання у виді двох років позбавлення волі призначити ОСОБА_6 службове обмеження для військовослужбовців строком на два роки з відрахуванням десяти відсотків із суми її грошового забезпечення в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 7959 гривень 00 копійок.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1