07.04.2025
Справа № 615/360/25
Провадження № 1-кп/642/347/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Харків

Колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції з ДУ «Харківським слідчим ізолятором» кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 10.04.2024 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 ККУкраїни,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.28, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.

111 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України;-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадження Ленінського районного суду м. Харкова передано справу №615/360/25 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 ККУкраїни; ОСОБА_10 за ч.2 ст.28, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 258 КК України; ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.

111 КК України; ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

В порядку ст.331 КПК України суд поставив на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обрана раніше міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає.

Прокурор в судовому засідання просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку із тим, що ризики, встановлені на досудовому розслідуванні не зникли та не зменшилися. Крім того, через характер вчинення злочинів, вчинених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 кримінальних правопорушень набуло суспільного резонансу. На час проведення судового слідства у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу не відпали, а тому слід продовжити запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, але не більше 60 днів.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_12 проти продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 щодо продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладались на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_11 щодо продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладались на розсуд суду.

Вислухавши сторони кримінального провадження, судова колегія вважає за необхідне продовжити строки запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, колегія суддів приходить до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачені обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме за ч.2 ст.111 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі довічно.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, на час проведення судового розгляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , зокрема можливість переховуватися від суду, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого їм обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи. Об`єктивних даних що вказують на зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, які можуть слугувати підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК УКкраїни.

У зв`язку з викладеним, стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність вказаних обставин, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими особливо тяжких кримінальних правопорушень в сфері злочинів проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, вчинені в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 в разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, а тому висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання їх під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання обвинувачених осіб під вартою.

Даних щодо неможливості застосування до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Колегія суддів вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, суд враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 можуть переховуватись від суду, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати їх належну поведінку.

Судом також враховується, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" із урахуванням продовження строку дії на теперішній час.

Враховуючи те, що судове провадження не розпочато, беручи до уваги, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про їх особу, які на даний час відомі суду, виходячи з постановлених ухвал слідчих суддів Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2025 року, якими продовжено строк дії запобіжного заходу - до 24 квітня 2025 року включно, характер та обставини інкримінованих злочинів, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, про які зазначено прокурором.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, тому вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 176-177, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 01 червня 2025 року включно .

Термін дії ухвали до 01.06.2025 року.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 01 червня 2025 року включно .

Термін дії ухвали до 01.06.2025 року.

Продовжити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 01 червня 2025 року включно .

Термін дії ухвали до 01.06.2025 року.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 01 червня 2025 року включно .

Термін дії ухвали до 01.06.2025 року.

Ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3