ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002760 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз:

04.08.2011 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 189, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, 05.05.2014 звільнений з Олексіївської ВК №25 м. Харкова по відбуттю строку покарання,

засуджено за:

- ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ч.2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих: ОСОБА_9 5000 грн., ОСОБА_10 5500 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22.05.2016 приблизно о 15.30 годин ОСОБА_8 , перебуваючи у велопрокаті «Прості рухи» за адресою: м. Харків, вул. Дерев`янко, 1 де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_9 » та під приводом прокату велосипеда «Fort agent» білого кольору, який належить останньому, з корисливих мотивів, взяв його на 24 години, але взяті на себе зобов`язання по поверненню велосипеда виконувати не збирався, звернувши майно у свою власність і розпорядившись ним на свій розсуд чим завдав потерпілому ФОП « ОСОБА_9 » майнову шкоду на суму 4695 грн.

25.06.2016 приблизно о 18:00 годин ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи у велопрокаті, за адресою АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_10 » та під приводом прокату велосипеда «Fort falcon» сірого кольору, який належить останньому, з корисливих мотивів, взяв його на 24 години, але взяті на себе зобов`язання по поверненню велосипеда виконувати не збирався, звернувши майно у свою власність і розпорядившись ним на свій розсуд чим завдав потерпілому ФОП « ОСОБА_10 » майнову шкоду, на суму 5056 грн.20 копійок.

18.10.2016 приблизно о 03.40 год ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи в квартирі за місцем мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, маючи злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, з корисливих мотивів та переслідуючи мету особистого збагачення зайшов до кімнати свої дівчини - ОСОБА_11 , взяв мобільний телефон марки «Lenovo S850, вартість 889,85 грн., та розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 889,85 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , 29.10.2016 приблизно о 10.00, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи за адресою: м. Харків, пр. Перемоги 68-Б, побачив знайомого ОСОБА_12 , який розмовляв по своєму мобільному телефону марки «Хіаоті Redmi IS», в корпусі чорно-синього кольору, після чого у ОСОБА_8 під приводом того, що необхідно зателефонувати. попросив у ОСОБА_12 мобільний телефон на декілька хвилин, але з корисливих мотивів, взяті на себе зобов`язання по поверненню мобільного телефону виконувати не збирався, зник з місця скоєння злочину, звернувши майно у свою власність і розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати. На підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України закрити.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням за ч.2 ст. 190 КК України відповідно до ст. 49 КК України закрити на підставі п.7 ч.2 ст. 284 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, або уразі надання згоди обвинуваченого звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України та закрити провадження.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що на момент апеляційного перегляду вироку місцевого суду набрав чинності Закон України № 3886-ІХ , а тому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України підпадає під декриміналізацію, оскільки сума викраденого майна є недостатньою для притягнення до кримінальної відповідальності, а за ч.2 ст. 190 КК України за епізодами вчинення кримінальних правопорушень 22.05.2016, 25.06.2016 та 29.10.2016 закінчилися строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням за результатом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України, та правильність кваліфікації дій.

Тому суд першої інстанцій дотримався вимог статей 10, 22 КПК України та врахував практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судових рішень, не виявлено.

Разом з цим, на день апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX) внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), зокрема до ст. 51 КУпАП, якими змінено в бік збільшення (до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) поріг відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 міститься висновок про застосування норми права: «Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в частині кваліфікації кримінальних правопорушень, у тому числі передбачених ст. 185 КК, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено, у тому числі за вчинення крадіжки майна 18.10.2016 у потерпілого ОСОБА_11 на суму 889,85 грн.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1379 гривні, а 50 відсотків від його розміру дорівнювали 689 гривні.

Відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 1379 гривні (689х2 = 1379).

Отже, вартість викраденого ОСОБА_8 майна 18.10.2016 у потерпілого ОСОБА_11 є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на вказане, оскільки Законом України № 3886-ІХ збільшилася сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Отже, враховуючи вказане та згоду обвинуваченого ОСОБА_8 на закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 185 КК України за епізодом від 18.10.2016 у зв`язку з декриміналізацією, колегія суддів дійшла висновку, що кримінальне провадження за вказаним епізодом підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КК України.

Щодо епізодів від 22.05.2016, 25.06.2016 та 29.10.2016 вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України необхідно зазначити таке.

Відповідно до положень ст.417 КПК України - суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається зі змісту положень ст.49 КК України та ч.3 ст.285 КПК України, за наявності підстав та умов, передбачених ст.49 КК України та за наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме з підстав закінчення строків давності - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 за епізодами від 22.05.2016, 25.06.2016 та 29.10.2016 обвинувачується за ч.2 ст. 190 КК України, які відповідно до положень ст.12 КК України (на момент вчинення кримінального правопорушення) є злочином середньої тяжкості, за які передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

За правилами п.3 ч.1 ст.49 КК України (на час вчинення злочинів), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

За даними матеріалів, злочини за які ОСОБА_8 засуджений оскаржуваним вироком, вчинені 22.05.2016, 25.06.2016 та 29.10.2016.

На підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 01.08.2019 обвинувачений ОСОБА_8 перебував в розшуку з 01.08.2019 до 28.05.2020.

Будь-яких даних про вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, на момент перегляду апеляційним судом вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 , строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за висунутим обвинуваченням закінчилися, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

У своїй заяві обвинувачений ОСОБА_8 надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, що відповідно до положень ч.3 ст.285 КПК України є умовою звільнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на вказане звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України та умов такого звільнення, колегія суддів дійшла висновку за необхідне, у відповідності до вимог ст.288 КПК України звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження із підстав визначених п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Отже, клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження щодо нього за ч.2 ст. 190 КК України підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора також підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.284, 286, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

На підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілих залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Речові докази, які перебували на зберіганні потерпілих, вважати повернутими потерпілим.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4