Справа № 203/3732/23
Провадження № 1-кп/203/394/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000329 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

представник третіх осіб, щодо майна яких

вирішується питання про арешт ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000329 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_13 в якому вона просить скасувати арешт на автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022 року у справі № 203/3669/22.

В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що під час досудового слідства на автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 було накладено арешт так як він містить сліди злочинів і використовувався ОСОБА_5 у злочинній діяльності, проте у сформульованому обвинуваченні та в матеріалах кримінального провадження, відсутні відомості, що у автомобілі марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлені будь-які сліди вчинення злочинів, що давало би обґрунтовані підстави для арешту вказаного автомобіля.

Крім того, також відсутній виклад будь-яких обставин, які свідчили би про використання ОСОБА_5 вищевказаного автомобіля з метою перевезення заборонених речовин у ньому.

В даний час автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_14 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 .

Захисник та обвинувачені підтримали клопотання адвоката та звернули увагу, що під час обшуку автомобіля жодних слідів злочину в ньому виявлено не було, в обвинувальному акті відсутні твердження про те, що автомобіль використовувався для перевезення наркотичних засобів, а тому він не містить ознак речового доказу. Автомобіль придбано до вчинення інкримінованого злочину, а тому він не може бути предметом спецконфіскації, також до нього не може бути застосована конфіскація, так як він належить на праві власності іншій особі, а не обвинуваченому, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що вирішення питання про долю речових доказів має здійснюватися під час ухвалення вироку за результатами кримінального провадження в цілому.

Суд, дослідивши клопотання та додані додатки до нього, вислухавши думку учасників, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням зокрема іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що ході досудового розслідування даного кримінального провадження 30.09.2022 було обшукано автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 в ході чого жодних речей чи документів які б стосувались кримінального провадження виявлено не було, однак слідчим прийнято рішення про вилучення автомобіля, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні протоколом обшуку від 30.09.2022.

01.10.2022 слідчий визнав вказаний автомобіль речовим доказом, так як вказаний автомобіль використовувався для перевезення наркотичних засобів, був знаряддям вчинення злочину і зберіг на собі сліди вчинення злочину.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вказаного автомобіля і ухвалою слідчого судді від 17.10.2022 року було накладено арешт на автомобіль.

З мотивувальної частини ухвали не видно з якою саме з чотирьох передбачених ст. 170 КПК цілей накладено арешт, однак з огляду на постанову про визнання речовим доказом автомобіля слід дійти висновку, що арешт накладено з метою збереження речового доказу та можливої майбутньої спеціальної конфіскації.

Вирішуючи згідно ст. 174 КПК України питання чи відпала потреба в застосуванні арешту до вказаного автомобіля, суд виходить з наступного.

Як вказано вище, в автомобілі нічого не було знайдено і нічого не вилучено, будь-яких слідів злочину на ньому також зафіксовано не було.

Згідно обвинувального акту, який надійшов на адресу суду, даних про те, що автомобіль використовувався для перевезення наркотичних засобів також не має.

Таким чином виникає питання доцільності продовження обмеження прав ОСОБА_14 як власника майна, на користування належним їй автомобілем.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Враховуючи викладене очевидно, що автомобіль не містить даних які б були важливими для кримінального провадження, він не використовувався в якості засобу злочину, що видно з обвинувального акта, а тому його подальше утримання створить непомірний тягар для власника, тим паче, що обсяг доказів які підлягають дослідженню є значним і час протягом якого ці докази будуть досліджуватись теж не видається коротким.

Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать, що на сьогоднішній день відпала потреба в застосуванні арешту до автомобіля як речового доказу.

Вирішуючи питання чи може бути застосована спеціальна конфіскація до цього автомобіля суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само у разі вчинення інших злочинів, перелік яких наведено у цій нормі.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержано внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна або ж були використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Під майном (у цьому випадку це гроші як предмет злочину) слід розуміти речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру.

Системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.

Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації гроші, цінності тощо.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 придбано 23.11.2021 року, в той час як з обвинувального акту видно, що злочини було вчинено після травня 2022 року, що свідчить про те, що вказаний автомобіль не підпадає під дію п. 1 ст. 96-2 КК України, так як очевидно не міг бути придбаний внаслідок вчинення злочинів в якому обвинувачується ОСОБА_15 .

Також з обвинувального акту видно, що вказаний автомобіль не фігурує в обвинуваченні висунутому прокурором як знаряддя вчинення злочину, а отже він не підпадає під дію п. 4 ст. 96-2 КК України.

Таким чином, така мета накладення арешту, як забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації теж відпала.

Вирішуючи питання про можливість конфіскації цього автомобіля як виду додаткового покарання, суд нагадує, що покарання має індивідуальний характер і конфіскації підлягає лише майно, яке є у власності засудженого (ч. 1 ст. 59 КК України).

Оскільки власником майна є ОСОБА_14 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , то конфіскація не може бути до нього застосована, а тому доводи прокурора про необхідність збереження арешту з метою забезпечення майбутньої конфіскації не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, враховуючи, що тривале утримання речового доказу, який не містить на собі слідів злочину, є непомірним тягарем для власника майна, підстав для спеціальної конфіскації чи конфіскації цього майна не має, то потреба в його арешту відпала і арешт підлягає скасуванню, а автомобіль поверненню власнику.

Крім того, з огляду на постанову слідчого про визнання речовим доказом факт використання автомобіля як засобу вчинення злочину перевірявся під час досудового слідства, а згідно обвинувального акту, цей факт очевидно не знайшов свого підтвердження, інакше він був би відображений в обвинувальному акті як обставина яка має важливе значення для кримінального провадження.

Таким чином вірогідність того, що цей факт буде встановлено в ході судового розгляду під час його перевіряються зібрані докази, а не збираються нові, є мізерним, а КПК не передбачає таку мету арешту як забезпечення можливої зміни обсягу обвинувачення в майбутньому.

Доводи прокурора про те, що доля речових доказів вирішується за результатом кримінального провадження в цілому є обґрунтованими, однак вирішуючи питання про арешт, суд не вирішує долю речового доказу, так як статус автомобіля не змінюється і ОСОБА_14 зобов`язана зберігати його у стані придатному для використання у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 98-100, 170-174 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022 року у справі № 203/3669/22.

Повернути автомобіль марки Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ОСОБА_14 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали буде оголошено 30.12.2024 о 15:00 годин

Головуючий суддя ОСОБА_1