печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 17.11.2024 вх. № 3856зкп,-

В С Т А Н О В И В :

11.12.2024 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга, у порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 17.11.2024 вх. № 3856зкп.

З матеріалів скарги вбачається, що 14.11.2024 Міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення (вих. № 157689/9.1.4/15-24).

У вказаній заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365 та 367 Кримінального кодексу України, вчинених невстановленими особами органів державної влади відносно громадянина ОСОБА_3 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати заявнику відшкодування в розмірі 80817,80 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меркулов проти України». Одночасно Міністерство юстиції України повідомляло Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви від 14.11.2024 містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками Державного бюро розслідувань в якості доказів, та які свідчать про наявність об`єкту та об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

При цьому Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, листом від 28.11.2024 № 14248зкп/к/11-03-20076/24 повідомило Міністерство юстиції України про прийняте ним рішення про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої міністерством заяви від 14.11.2024 про вчинення кримінального правопорушення (вих. № 157689/9.1.4/15-24).

У вказаному листі Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, зазначено, що проаналізувавши зміст поданої заяви, не встановлено будь-яких обставин, що можуть свідчити про спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб окремими посадовими особами органів влади, у зв`язку з чим, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на даний час не вбачається.

Однак з такими висновками Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві не погоджується Міністерство юстиції України, оскільки для перевірки відомостей, зазначених в цій заяві необхідно провести слідчі дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення.

Оскільки заявник відомостей, що дані заяви (повідомлення) від 17.11.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань не отримав, бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо цього факту оскаржено до Печерського районного суду м. Києва.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Представник Міністерства юстиції України ОСОБА_4 через канцелярію суду подала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Заступник керівник Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 на електронну адресу суду направив заперечення на вказану скаргу, зазначивши, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, в межах компетенції, розглянуто заяву від 14.11.2024 № 157689/9.1.4/15-24, що надійшла листом Державного бюро розслідувань від 08.03.2024 № 3856зкп/10-2-04-02-14852/24 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меркулов проти України» за заявою ОСОБА_3 , № 38055/22, у якому констатовано порушення Державою Україна пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України) слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР). Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України відомостями, які вносяться на підставі заяви чи повідомлення, повинні мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу, положення згаданої статті перебувають у взаємозв`язку з частиною першої статті 2 Кримінального кодексу України (надалі - КК України), згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення.

Таким чином, КПК України передбачено внесення до ЄРДР відомостей на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Ураховуючи наведене, на виконання рішення Європейського суду з прав людини на підставі платіжного інструкції від 27.08.2024 № 275 з Державного бюджету перераховано 80 817,80 грн (еквівалент 1 750 євро).

Водночас роз`яснюю, що обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є кримінальним правопорушенням.

Так, до обов`язкових ознак об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частиною першою статті 365 та частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України належить настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 примітки до статті 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Згідно з п. 5, підрозділу 1, розділу 20 Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року.

Відповідно до статті 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Водночас, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня звітного податкового року складав 3 028 гривень, а тому податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1 514 гривню.

Відтак, згідно до п. 3 примітки до статті 364 КК України істотна шкода у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України буде вважатись шкода завдана у 2024 році на суму 151 400 гривень.

Ураховуючи наведене, проаналізувавши зміст заяви та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меркулов проти України» за заявою ОСОБА_3 № 38055/22, не встановлено будь-яких обставин, що можуть свідчити про спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб окремими посадовими особами органів державної влади (зокрема працівниками правоохоронних органів та/або суддями), у зв`язку з чим, підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не вбачається.

Відповідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) зробив висновок, що за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За результатами розгляду заяви заступника Міністра юстиції України ОСОБА_6 заяву від 14.11.2024 № 157689/9.1.4/15-24 листом від 28.11.2024 № 14246зкп/к/11-03-20076/24 поінформовано, що відомості за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, оскільки у ній не встановлено об`єктивних обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину особами, досудове розслідування щодо яких відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України здійснюється слідчими Державного бюро розслідувань.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду клопотання, визнано можливим його розгляд у відсутність Міністра юстиції України та представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. При цьому, слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, представника особи, в інтересах якої подано скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.214 КПК України заява про кримінальне правопорушення повинна містити такі відомості.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та абз. 5 п. 1 глави 2 розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, до Реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в них об`єктивних фактичних даних, які б дійсно свідчили про наявність фактів та обставин, які у своїй сукупності вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, в якій суд зазначив, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним, приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 за № 9-49/0/4-17 з приводу того, що КПК передбачає внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що Міністерство юстиції України звернулось до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Проте, факти, викладені у скарзі та доданих до неї документах не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, про що повідомлено заявника листом від 28.11.20224 вих. № 14246зкп/к/11-03-20076/24.

Враховуючи вищевикладене, невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення особою, вказаною у скарзі та доданих до неї документів, відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст.214, 303-309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 17.11.2024 вх. № 3856зкп - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1