Дата документу 13.11.2024 Справа № 336/4203/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 336/4203/24 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/906/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 13 листопада 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, неодружений, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05 березня 2014 року вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

- 25 лютого 2015 року вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на 5 років 6 місяців.

- 08 квітня 2015 року вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 років 8 місяців. 12 червня 2020 року звільнився за відбуттям строку покарання;

- 23 лютого 2021 року вироком Шевченківського районного суду міста за ч.1 ст.395 КК України до 1 місяця арешту;

-18 травня 2021 року вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. 01 лютого 2024 звільнився за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

потерпілого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 29 квітня 2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_6 , залишено до набрання вироком суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 6815 гривень 52 копійки.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати до нього положення ст.66 КК України, та призначити більш м`яке покарання, або застосувати положення ст.75 КК України, надавши йому можливість стати на захист Батьківщини.

В обґрунтування доводів зазначає, що оскаржує вирок виключно в частині покарання.

Вважає, що незаконність вироку полягає в тому, що йому в порушення ст.65 КК України було призначено суворе покарання.

Апелянт посилається на наявність пом`якшуючої обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Вказує на те, що в ході судового розгляду він повністю визнав свою вину, щиро покаявся, допоміг повернути потерпілому його майно. Справа розглядалась із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України. Без цієї його позиції встановлення істини по справі та її розгляд могли бути значно складнішими.

Вказує, що у цьому кримінальному провадженні він обвинувачується лише в одному епізоді крадіжки, яка була скоєна під час збігу тяжких та особистих обставин.

Згідно з вироком суду, в період часу з 05 березня 2024 року по 07 березня 2024 року у період дії воєнного стану, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України №734/2023 від 13 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з приміщення будинку таємно викрав майно яке належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме:

- клавіатуру «motospeed ck104» вартістю 1228 гривень 67 копійок;

- перфоратор «Expert Tools ZIC 3L 26A», вартістю 790 гривень 00 копійок;

- світильник «NIWA Multi 300 XL» вартістю 531 гривня 67 копійок;

- молоток відбійний «DeWalt D25900K» вартістю 11 550 гривень 00 копійок;

- зарядний пристрій «DC1414T makita» вартістю 393 гривні 33 копійки;

- зарядний пристрій «Alligator 6/12V, 8А» вартістю 633 гривні 33 копійки;

- дриль-шуруповерт «metabo powermaxx bs 2.0 а?» вартістю 1597 гривень 49 копійок;

- шуруповерт «makita 6270d 12v» вартістю 846 гривень 67 копійок;

- системний блок «Qbox 11894», вартістю 16 438 гривень 29 копійок.

В подальшому ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 34 009 гривень 45 копійок.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, як підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, неодноразово звільнявся від відбування покарання, як з випробуванням, так і умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив, скоїв новий злочин вже через місяць після звільнення з місць позбавлення волі. Також, суд врахував думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшую покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та визнання вини.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі всіх обставин у сукупності, в т.ч. ступеню тяжкості, суспільної небезпеки та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі, але на наближений до мінімального строк.

Стосовно доводів обвинуваченого про застосування до нього положення ст.66 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як убачається зі змісту вироку та як вже було зазначено вище, суд першої інстанції врахував обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття та визнання своєї вини.

В свою чергу, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних, що характеризують особу обвинуваченого, наявність вказаних обставин, передбачених ст.66 КК України не є достатньою для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, оскільки виправлення останнього без реального відбування покарання не досягне мети, визначеної у ст.50 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Достатніх підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України колегія суддів не убачає через наведене вище.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Що стосується заяви обвинуваченого про його бажання вступити до лав Збройних Сил України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Що стосується заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про його бажання вступити до лав Збройних Сил України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому звернутись до суду за місцем відбування покарання з клопотанням, в порядку, передбаченому п.2-1 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, про умовне-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби на підставі ст.81-1 КК України.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4