ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/424/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2432/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання , -

в с т а н о в и л а:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 307КК України та призначено йому покарання: за частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за частиною 2 статті 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

На підставі частини 1,2 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупності кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за частиною 1 статті 309 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки визначено виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили, застосовано у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взято його під варту із зали суду.

Початком відбування покарання визначено вважати 13.12.2023 року.

На підставі частини 5 статті 72 КПК України, зарахувано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 05.02.2018 до 29.03.2018 включно та з 13.12.2023 до набрання вироком законної сили.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 покарання повністю відбуте за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.05.2019.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 липня 2024 року залишено без змін вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишено без задволення.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2024 року скасовано ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 липня 2024 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме по 04 січня 2025 року включно.

До Харківського апеляційного суду надійшли клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор у поданому клопотанні просить про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року законної сили.

Обґрунтовуючи своє клопотання, прокурор посилається на те, що на даний час є наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме:

- ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України обумовлений тяжкістю скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, та за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років;

- у разі зміни позиції обвинуваченого щодо визнання вини, наявний ризик того, що обвинувачений може впливати на свідків та потерпілих;

- у разі перебування обвинуваченого на свободі, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжкого умисного та корисного злочину, та раніше неодноразово судимий за корисливі умисні злочини.

Прокурор звертає увагу, що вищевказані ризики існують по цей час, є явними та обґрунтованими і дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Враховуючи, що вони є реальними та триваючими, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у клопотанні просить про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування клопотання захисник вказує на те, що ризики перераховані прокурором, передбачені статтею 177 КПК України - відсутні, та жодним чином не підтверджені, також не підтверджено те, що обраний більш м`який запобіжний захід не забезпечить відповідну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..

У сторони обвинувачення немає достатніх та достовірних доказів, які б у своєї сукупності свідчили про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, має намір вчинити інший злочин, здійснити вплив на свідків або буде переховуватися від суду. Обвинувальний вирок по даному кримінальному провадженню ще не винесено, тому казати, що обвинувачений має намір переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, ще передчасно та суперечить приписам статті 17 КПК України.

Захисник просить взяти до уваги, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, до затримання мешкав разом із своєю сім`єю, матір`ю, яка на сьогоднішній день має ряд захворювань та потребує постійного стороннього догляду та підтримки. Дружина та неповнолітня донька також перебували на його утриманні. ОСОБА_7 перебуваючи під заставою протягом п`яти років розгляду даного кримінального провадження, не здійснював вплив на свідків, не переховувався від органу досудового розслідування або суду, з`являвся на кожне судове засідання.

На думку сторони захисту, суд першої інстанції під час ухвалення вироку, помилково дійшов висновку про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора, який підтримав подане клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримали клопотання захисника та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, перевіривши матеріали судового провадження та доводи поданих клопотань, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 307 КК України, та йому призначено остаточне покарання відповідно до положень частини 1,2,4 статті 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, за скоєння якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Колегія суддів також погоджується з доводами прокурора про продовження існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані та адреси потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні і він може в подальшому незаконно впливати на них з метою зміни їх показань.

Крім того, перевірюючи доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення аналогічних злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, що додатково може свідчити про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій, що стане перешкодою для продовження судового провадження.

Захисник у поданому клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання посилається на те, що обвинувачений має на утриманні мати, дружину та неповнолітню доньку, будучи звільненим під заставу виконував покладені на нього обов`язки та не переховувся від суду. Однак, на переконання суду апеляційної інстанції, вказані обставини є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, та не гарантують дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення.

За цим кримінальним провадженням ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами клопотання прокурора щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які були на час застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів прокурора щодо неефективності інших альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Окрім цього, згідно частиною 3 статті 377 КПК України, обвинуваченому, засудженому до позбавлення волі, лише у виняткових випадках, з врахуванням особи та обставин кримінального провадження, може бути змінений запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

З врахуванням особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав вважати їх винятковими та такими, що надають колегії суддів право змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого воно підлягає задоволенню.

Враховуючи положення частини 1 статті 115 КПК України щодо можливості визначення строку з вказівкою на подію, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до закінчення апеляційного розгляду за цим кримінальним провадженням.

Керуючись статтями 401, 331, 377, 177, 178, 115, 184 частиною 4 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання - залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до завершення апеляційного розгляду за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 .

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: