ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/111/25 Справа № 703/1057/25 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

19 березня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.02.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла

Черкаської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх

дітей не має, не працюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого

за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187

КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 21.02.2025 по 21.04.2025 включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 21.02.2025 по 21.04.2025 включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеності органом досудового розслідування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, вказуючи на те, що вона не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або ж визначити підозрюваному мінімальний розмір застави.

Мотивуючи апеляційну скаргу адвокат вказує на те, що до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу на підтвердження необхідності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та жодним чином не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Захисник вважає утримання ОСОБА_7 під вартою необґрунтованим, оскільки він має сталі соціальні зв`язки, адже постійно проживає разом з мамою та батьком, які є інвалідами 3 та 2 групи відповідно. Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не взято до уваги можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання та реєстрації підозрюваного, з огляду на те, що його батьки є інвалідами, а інших працездатних осіб, які б могли утримувати останніх, немає.

Також захисник зазначає про відсутність намірів у підозрюваного переховуватися від органів слідства, адже він раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки у зв`язку з чим зазначений ризик у клопотанні слідчого є припущенням. При цьому існування ризику вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення слідчим суддею не обґрунтовано.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується на те, що органом досудового розслідування належним чином не доведено обов`язковість не визначати підозрюваному розміру застави, а слідчий суддя належним чином не мотивував в цій частині оскаржувану ухвалу та не врахував, що це фактично позбавляє підозрюваного можливості обрати альтернативний триманню під вартою запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів та встановлено слідчим суддею, 21.02.2025 зареєстроване кримінальне провадження №0000109 за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 187 КК України.

21.02.2025 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до житла, в умовах воєнного стану.

До клопотання додано копії документів, відомості з яких обґрунтовують підозру ОСОБА_7 , а саме: рапорт про виявлене кримінальне правопорушення чергового ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про виявлене правопорушення від 21.02.2025; протокол прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 21.02.2025; протокол обшуку від 21.02.2025 за місцем проживання ОСОБА_7 ; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 21.02.2025; протоколи допитів свідків ОСОБА_12 від 21.02.2025 та ОСОБА_13 від 21.02.2025; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2025.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеності органом досудового розслідування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та даних про особу підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного джерела доходів, також він хоча і є наразі таким, що не має судимостей в силу вимог закону, однак до цього неодноразово потрапляв в поле зору діяльності правоохоронних органів.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, адже стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, як і наявність конкретного суспільного інтересу у цій справі право власності на майно та життя і здоров`я потерпілої особи, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають принцип поваги до свободи особистості.

Крім того, на противагу доводам апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості застосованого запобіжного заходу з огляду на наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків, що він проживає з батьками інвалідами 2 та 3 групи, а інші працездатні особи, які могли б їх утримувати, відсутні, з матеріалів справи вбачається, що мати підозрюваного ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримує пенсію по інвалідності 3 грп. загального захворювання, батько ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримує пенсію по інвалідності 2 грп. загального захворювання (а.с.40). Отже, батьки підозрюваного не являються особами похилого віку, отримують пенсію по інвалідності, при цьому матеріали справи не містять відомостей, що вони потребують утримання.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі про недоведеність органом досудового розслідування, зокрема, ймовірність переховування від органів слідства та суду і вчинення нового кримінального правопорушення, а отже такі є припущенням, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому. У даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 не має засобів мобільного зв`язку, не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, що дає підстави припускати обґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків.

Також в апеляційній скарзі йдеться про те, що підозрюваному не було визначено розмір застави, а відтак безпідставно позбавлено останнього можливості застосування альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Керуючись даними положеннями Закону слідчий суддя врахувавши обставини та підстави даного кримінального правопорушення розмір застави при постановленні оскаржуваної ухвали не визначив.

Тому викладені вище посилання апеляційної скарги не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, адже стороною захисту не наведено таких доводів, які б спростували наведені у клопотанні слідчого ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, оскільки під час судового розгляду кожен з них був предметом вивчення слідчого судді і їм дана належна процесуальна оцінка. При цьому, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.02.2025 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 21.02.2025 по 21.04.2025 включно, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді