КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1507/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

25 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000545 від 17.02.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, який здобув середню освіту, не працюючого, розлученого, позбавленого батьківських прав, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 4 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.02.2023 ОСОБА_6 познайомився з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. 16.02.2023, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи разом з вказаною особою за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців 103-105, вирішив відвідати магазин «АВРОРА», що розташований за цією ж адресою. Перебуваючи в приміщенні магазину, у ОСОБА_6 та невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_6 разом з невстановленою особою, 16.02.2023, близько 14 год. 30 хв., перебуваючи в магазині «АВРОРА» (ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА»), що за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців 103-105, підійшли до торгівельного стенду та взяли флеш-накопичувачі марки USB T&G метал. об`ємом пам`яті 16 гб в кількості 5 шт., загальною вартістю 745 грн., зарядний PowerBank 10000mAh в кількості 1 шт. вартістю 599 грн, карту пам`яті марки T&G microSDHC UHS-1 64 гб в кількості 1 шт. вартістю 229 грн, карту пам`яті марки T&G microSDHC UHS-1 32 гб в кількості 2 шт. вартістю 318 грн., карту пам`яті марки T&G microSDHC UHS-1 16 гб в кількості 6 шт. вартістю 774 грн., після чого направилися до виходу з магазина, не розрахувавшись за товар.

В цей час, 16.02.2023, приблизно о 14 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців 103-105, протиправні дії ОСОБА_6 та іншої невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, були помічені охоронцем магазину «АВРОРА» ОСОБА_9 , який побіг за вищевказаними особами та почав кричати, щоб останні зупинились та повернули викрадене майно, ОСОБА_6 із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, не реагуючи на заклики охоронця, усвідомлюючи що їх дії несуть вже відкритий характер, з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, чим відкрито викрали чуже майно на загальну суму 2665 гривень.

ОСОБА_6 разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спричинили магазину «АВРОРА» (ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА»), майнову шкоду в розмірі 2665 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, змінити. Визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, призначити йому міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, не доведена жодним доказом, на які посилався прокурор, та на які послався суд в обгрунтування обвинувального вироку.

Апелянт зазначає, що вирок ухвалено необ`єктивно, однобічно, без врахування його доводів щодо невинуватості у вчиненні такого кримінального правопорушення, як грабіж, який він не вчиняв, а вчинив крадіжку під час дії воєнного стану. Апелянт вважає, що досудовим розслідуванням та судом його дії безпідставно кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України, у той час як обставини і докази підтверджують вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Так, обвинувачений зазначає, що 4 накопичувачі були вилучені у нього наступного дня при затриманні, інших речей він не викрадав. Також вказує, що допитаний в судовому засіданні як свідок - охоронець пояснив, що не бачив, як він, ОСОБА_6 крав з торгівельного залу флеш накопичувачі, охоронець помітив другого фігуранта події по відеокамері на моніторингу, та як вибігав з магазину, біля дверей побачив ОСОБА_6 , у якого запитав, де його товариш, при цьому охоронець ОСОБА_6 не затримав та не обшукав та побігав наздоганяти іншого фігуранта події.

ОСОБА_6 вважає, що якби охоронець бачив, що він щось вкрав у магазині, то негайно б його затримав одразу ж біля входу у магазин та виклакав би поліцію, але охоронець цього не зробив, бо не бачив дій обвинуваченого. Не будучи затриманим, обвинувачений спокійно пішов у своєму напрямку і тільки наступного дня був затриманий та доставлений у Шевченківський райвідділ поліції, де у ньго вилучили 4 одиниці накопичувачів. Таким чином, апелянт зазначає, що показання охоронця, допитаного у якості свідка, не можуть слугувати доказом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 вказує, що в судовому засіданні були переглянуті відеозаписи з місця події, з яких вбачається, що він перебуває біля вітрини у магазині один, навкруги не має жодної людини, у тому числі і другого фігуранта події, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження. В цей момент обвинувачений взяв з вітрини флеш накопичувачі, сховав до куртки і тільки після цього повз нього пройшов інший фігурант події. Як він себе поводив біля вітрини, ОСОБА_6 не бачив, оскільки попрямував до виходу, зупинився біля каси і віддав касиру щось з підлоги і в цей момент повз ОСОБА_6 пробіг інший фігурант до виходу, а ОСОБА_6 спокійно пішов до виходу із магазину.

За вищезазначених обставин і матеріалів провадження, обвинувачений вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України, а не за ч.4 ст. 186 КК України, як це зазначено у вироку, та враховуючи те, що він раніше не судимий, визнає повністю вину у скоєнні таємного викрадення чужого майна, призначити йому міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання, яке фактично є змінами до апеляційної скарги, в якому вказав, що після ознайомлення з матерілами справи, усвідомив обставини та всю тяжкість вчиненого злочину, у зв`язку з чим щиро розкаюється у вчиненому. Повністю усвідомлює свою провину за ч.4 ст. 186 КК України, глибоко переживає про наслідки своїх дій і розуміє, що припустився помилки. За час проведений під вартою, переосмислив свою поведінки, усвідомив її неприпустимість і прийняв тверде рішення вести законослухняний спосіб життя. Щиро бажає виправитись і довести, що може бути гідним членом суспільства. Просить врахувати його каяття та обставини, які могли вплинути на вчинення правопорушення. Готовий нести покарання, але просить не позбавляти його можливості виправитись як найшвидше. Обіцяє не порушувати закон, вести чесне та гідне життя, працювати і приносити користь суспільству.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, засудженого до 7 років позбавлення волі змінити, призначити ОСОБА_6 за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, без позбавлення волі із застосуванням умовного покарання.

З урахуванням доводів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, захисник також вважає вирок суду першої інстанції занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні з перекваліфікацією з ч.4 ст. 186 на ч.4 ст. 185 КК України.

Так, апелянт вказує, що обвинувачений в апеляційній скарзі ставить питання щдо невірної кваліфікації його дій у зв`язку з тим, що він вчинив таємну крадіжку, не був виявлений, та втік з місця події, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України, а не за ч.4 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачений здійснив свої дії як таємне викрадення, охоронець переслідував невстановлену особу, яка тікала з викраденими речами з місця події, уотримуючи при собі викрадене майно. При цьому, обвинувачений усвідомлював, що його злочинні дії не були викриті. Також захисник вказує, що свідок, допитаний у судовому засіданні, пояснив, що не бачив як ОСОБА_6 крав накопичувачі, зазначені обставині підтверджуються відеозаписами з місця події, які є доказами по справі та переглянуті під час розгляду справи в суді, а крім того, накопичувачі вилучені у ОСОБА_6 на наступний день.

Таким чином, захисник вважає, що слід перекваліфікувати дії засудженого на ч.4 ст. 185 КК України, мотивуючи таке рішення тим, що факт викрадення майна усвідомлювався обвинуваченим як таємний, він вважав його таємним, інша особа - охоронець не помітив крадіжки, у т.ч. крадіжки вчиненої невстановленою особою.

Крім того, захисник зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, сприяння слідству у розкритті злочину, адже, обвинувачений не заперечував тих дій, які фактично ним були вчинені. Щодо характеризуючих даних, захисник вказує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, проте має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із матір`ю та бабусею, яка знаходиться на утриманні ОСОБА_6 , на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_6 не знав про позбавлення його батьківських прав, так як суд постановив заочне рішення, яке ОСОБА_6 не надсилалось.

На думку захисника, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд має можливість та законні підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання в межах санкції статті, без позбавлення волі та із застосуванням умовного покарання, оскільки таке звільнення від відбування покарання буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Водночас, захисник вказує, що суд фактично призначив ОСОБА_6 майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого.

Представник потерпілого ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА», будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, а тому, враховуючи наведене та положення ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого, який підтримав свою та захисника апеляційну скаргу лише в частині суворості призначеного покарання та просив врахувати його клопотання щодо визнання ним своєї вини; позицію захисника, яка з огляду на повне визнання вини підзахисним підтримала апеляційну скаргу лише в частині несправедливості призначеного покарання; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід задовольнити частково, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновик суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду та з огляду на позицію обвинуваченого і захисника в суді апеляційної інстанції учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого та захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ч.1 ст.69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав частково, дані, щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, не працює, розлучений, має малолітнього сина, відносно якого позбавлений батьківських прав, має місце реєстрації та проживання, де характеризується негативно стан його здоров`я та вік, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Водночас, дослідивши під час апеляційного розгляду докази щодо особи обвинуваченого, наявні в матеріалах кримінального провадження та урахувавши позицію обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про щире каяття у вчиненому та висловлення готовності нести належне покарання, колегія суддів дійшла висновку, що покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, у даному конкретному випадку, не може бути визнане таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки, хоч воно і не виходить за межі, встановлені ч. 4 ст. 186 КК України, проте за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином, однак раніше до кримінальної відповідності не притягувався, свою вину у вчиненні саме відкритого викрадення майна в суді першої інстанції не визнав, проте, сам факт вчинення злочину не заперечував.

При цьому, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що з самого початку визнавав той факт, що вчинив викрадення майна, але вважав, що його дії були таємними, тому не погоджувався з кваліфікацією, водночас, ознайомившись з матеріалами справи усвідомив, що дійсно його дії були викриті охоронцем, який спостерігав через камери відеоспостереження та бачив, як він брав флешки, які поклав у кишеню, після чого швидко пішов до виходу. У вчиненому щиро кається, повністю та беззаперечно визнає свою провину, жодним чином не бажає уникнути покарання за свою неправомірну поведінку. Глибоко переживає про наслідки своїх дій і розуміє, що припустився помилки. За час проведений під вартою, переосмислив свою поведінки, усвідомив її неприпустимість і прийняв тверде рішення вести законослухняний спосіб життя. Щиро бажає виправитись і довести, що може бути гідним членом суспільства. Просить врахувати його каяття та визнання провини. Готовий нести покарання, але просить не позбавляти його можливості виправитись як найшвидше. Обіцяє не порушувати закон, вести чесне та гідне життя, працювати і приносити користь суспільству.

Враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні, які колегія суддів вважає щирими, а тому визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставини вчинення цього злочину,розпочаті як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), які переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кількість викраденого майна та його вартість, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, як зазначив обвинувачений працював в БФ, однак доказів цьому не надав, має місце реєстрації та проживання, де згідно із долученою стороною захисту характеристикою ДОП СПВІТ№3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області та характеристикою сусідів зарекомендував себе задовільно, до затримання проживав з бабусею 1949 року народження, яка потребує піклування, його вік та стан здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначити ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024 в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає зміні, аапеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024 у кримінальному провадженні № 0000545 від 17.02.2023 щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене за ч.4 ст. 186 КК України покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 (трьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4