Провадження № 1-кс/947/690/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , в режимі відео конференції захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України, рамках кримінального провадження № 0001025 від 20.08.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2025 року в провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0001025 від 20.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України.

Старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 було подано клопотання про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення викладені слідчою в письмовому клопотанні.

З врахуванням презумції невинуватості, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, термін дії якого неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ за рахунок вчинення корисливого злочину, володіючи добрими організаторськими здібностями, 18.07.2024 організував вимагання, поєднане з погрозою застосування насильства, стосовно співзасновниці ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 , з метою примушування останньої до передачі належної їй частки в розмірі 50% в статутному капіталі зазначеного підприємства особам, на яких вкажуть ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

З цією метою ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, за невстановлених на даний час обставин, вступив у протиправну змову з ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, які були обізнані про протиправність дій останніх, для вчинення під керівництвом ОСОБА_7 та ОСОБА_9 фізичного та морального впливу на потерпілу ОСОБА_8 , з метою заволодіння правом на її майно.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 02.07.2020 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, під приводом здійснення спільної господарської діяльності, шляхом обману вмовили ОСОБА_8 передати належну їй базу відпочинку загальною площею 2215,62 кв.м, що розташована на земельній ділянці площею 1200 кв.м в селищі Сергіївка Білгород-Дністровського району, у статутний капітал підконтрольного їм ТОВ «ГОДЖИ» з визначенням розміру частки 50%. Іншу частину в розмірі 50% статутного капіталу зазначені особи оформили на підконтрольного їм ОСОБА_10 .

Після передачі майна бази відпочинку, належної ОСОБА_8 в статутний капітал ТОВ «ГОДЖИ», відповідно до рішення вказаного Товариства від 02.07.2020 за № 02/2020 остання отримала 50 % у статутному капіталі товариства та відповідно 50 % отримав ОСОБА_10 .

Починаючи із вказаного періоду, ОСОБА_8 була лише формальним співзасновником ТОВ «ГОДЖИ» в рівних долях із ОСОБА_10 , проте будь-якої участі у діяльності Товариства не брала, доходів не отримувала та доступу до бази відпочинку не мала.

Разом з тим, від імені ОСОБА_10 управління та розпорядження базою відпочинку здійснював ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, підконтрольними їм.

Надалі, після смерті 31.07.2020 співзасновника ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_10 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та при невстановлених обставинах, однак не раніше 09.07.2024 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ГОДЖИ» у порядку спадкування за законом набув син померлого ОСОБА_11 .

Після отримання спадщини, ОСОБА_11 при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, надав засвідчену нотаріусом ОСОБА_12 довіреність ОСОБА_13 , згідно якої доручив останній діяти від його імені та в його інтересах.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що починаючи із 14.03.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне збагачення, розпочали підшукування покупців приміщення бази відпочинку, яка входила до статутного капіталу ТОВ «ГОДЖИ».

З цією метою, без погодження та фактичного відома власників ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , у невстановлені дату, час та місці, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_14 придбати вищевказану базу відпочинку, яка перебувала у статутному капіталі ТОВ «ГОДЖИ», за грошову винагороду в сумі 120 000 доларів США.

В подальшому, 15.07.2024, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та за невстановлених обставин, без відома ОСОБА_8 та

ОСОБА_11 , невстановленими особами внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни власників ТОВ «ГОДЖИ», згідно яких власницею частки у розмірі 50%, якою раніше володів ОСОБА_11 , стала ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 18.07.2024, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, організували напад на співзасновницю ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 , поєднаний з погрозою застосування насильства над нею, з метою вимагання в останньої передачі належної їй частки підприємства ТОВ «ГОДЖИ» підконтрольним їм особам.

Цього ж дня, 18.07.2024 о 15 год. 08 хв. до ОСОБА_8 , яка знаходилась за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. № 2 підійшли четверо невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи єдиний протиправний умисел, направлений на вимагання в останньої передачі належної їй частки у статутному капіталі підприємства ТОВ «ГОДЖИ», шляхом погроз застосування насилля над потерпілою, вчинили психологічний тиск на ОСОБА_8 , при цьому явно демонструючи свою зухвалість безпринципний характер та байдужість до людського болю, спроможність чинити протиправні дії відносно осіб будь-якої статі та віку, під час якого висунули вимогу передачі належної їй частки у статному капіталі ТОВ «ГОДЖИ» на користь підконтрольних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 осіб.

З метою залякування потерпілої та справлення в неї враження дійсності виконання злочинних намірів, під час вказаної зустрічі невстановлені особи плеснули в обличчя ОСОБА_8 воду, попередивши, що у разі відмови виконати вимогу ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щодо передачі належної їй частки у статному капіталі ТОВ «ГОДЖИ», наступного разу замість води буде кислота.

Після цього злочинну діяльність припинено працівниками правоохоронних органів.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001025 від 20.08.2024 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.08.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України.

У відповідності до вимог КПК України 21.08.2024 слідчими оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_7 , який переховується від органів досудового розслідування та встановити його місцезнаходження на даний час не представляється можливим.

З відповіді оперативного підрозділу на доручення слідчого встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з використанням паспорту гр. України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , 11.09.2023 через пункт пропуску Старокозаче (Українсько-молдавський кордон, код ПП перетину: 512400) здійснив виїзд на автотранспортному засобі марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 та до теперішнього часу на територію України не повертався.

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано інформацію про те, що 11.09.2023 о 20 год. 20 хв. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив виїзд через пункт пропуску Старокозаче на автотранспортному засобі з д.н.з. НОМЕР_2 , з використанням паспорту гр. України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 та до теперішнього часу на територію України не повертався

Враховуючи викладене встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування, його місцезнаходження на теперішній час не встановлено.

13.09.2024 слідчим винесено постанову про оголошення в міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час на думку сторони обвинувачення є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває за межами України, з метою умисного уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини переховується на території іншої держави.

Слідча зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, за який відповідно до Кримінального кодексу України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що, згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, дозволяє обрання йому виключного запобіжного заходу тримання під вартою.

Крім того, звертаючись з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилається на наявність ризиків передбачених п.1, п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтування наявності зазначених ризиків викладено слідчою в клопотанні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені письмово доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри. Пояснив, що повідомлення про підозру вручено працівнику ОСББ «Сонячна7», а також направлено поштою за двома відомими органу досудового розслідування адресами ОСОБА_7 . Факт обізнаності ОСОБА_7 із повідомлення про підозру також підтверджується матеріалами спілкування слідчого із захисником ОСОБА_5 . Крім того, питання обізнаності з підозрою було предметом судового контролю під час розгляду скарги на постанову про зупинення досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні письмово заперечувала, щодо клопотання сторони обвинувачення, надавши письмові заперечення, посилаючись на те, що на теперішній час відсутні підстави, які дають право слідчому та прокурору ініціювати питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу. На думку сторони захисту, сам по собі факт пред`явлення повідомлення про підозру не може бути підставою для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що підозра останньому була вручена неналежним чином, оскільки була направлена на месенджери мобільного телефону, вручена бухгалтеру ОСББ «Сонячна-7» за місцем проживання ОСОБА_7 , направлена поштовим зв`язком на адресу реєстрації. Зауважила, що разом із направленням повідомлення про підозру ОСОБА_7 у органу досудового розслідування була наявна достовірна інформація з приводу того, що останній перебуває за кордоном. Звернула увагу на те, що органом досудового розслідування не було встановлено реального місця реєстрації/проживання ОСОБА_7 , а рапортами працівників УСБУ в Одеській області від 12.01.2024, 01.02.2024, 15.07.2024 року встановлено, що місцем реєстрації останнього є АДРЕСА_1 , в той час як колишнім місцем проживання ОСОБА_7 є АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах карткою ДМС. Крім того, направлені на вищезазначені адреси рекомендовані листи із повідомленням про підозру не доставлялися адресату та повернуті за закінченням встановленого терміну зберігання за зворотною адресою відправнику. Таким чином, на думку сторони захисту, не виконано законодавчих приписів, передбачених ч.ч.1,2 ст.135 КПК України. Зауважила, що сторона обвинувачення будучи обізнаною про місце знаходження ОСОБА_7 , не вжила заходів передбачених ч.7 ст.135 КПК України. Більш того, до клопотання не надано жодних доказів відносно оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук. Також, посилалась на те, що в рамках даного кримінального провадження відсутня обґрунтована підозра, щодо можливого вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, а також ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Зауважила, що у кримінальному провадженні відсутня постанова про відновлення кримінального провадження, відповідно до ч.1 ст.282 КПК України, що унеможливлює розгляд та задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу. Зазначила, щодо істотного порушення слідчою приписів абз.2 ч.4 ст.183 КПК України, щодо визначення розміру застави. Так, сторона обвинувачення просить слідчого суддю вирішити питання застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, з огляду на приписи п.1 ч.4 ст.183 КПК України, посилаючись на можливе вчинення кримінального правопорушення із застосуванням насильства. У зв`язку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку адвоката ОСОБА_4 , додатково звернув увагу не те, що ОСОБА_7 жодним чином не мав на меті переховуватися від органу досудового розслідування. Зазначив, що до повідомлення про підозру та за рік до винесення постанови про оголошення у міжнародний розшук, а саме ОСОБА_7 11.09.2023 року залишив територію України, проживає на Кіпрі та має там власне житло. Таким чином, факт законного виїзду за межі території України ОСОБА_7 виключає будь-яку можливість здійснювати розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку прокурора і захисників, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п.9 ч.2 ст.131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України, за які можливе призначення покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідає законодавчо передбаченим підставам для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно із частинами 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

З огляду на те, що слідчий звернувся із клопотанням про обрання запобіжного заходу в порядку ч.6 ст.193 КПК України за відсутності підозрюваного, слідчий суддя має перевірити наявність підстав передбачених ч.2 ст.177 КПК України та наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Щодо наявності у ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0001025 від 20.08.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2024 копії повідомлення про підозру у форматі PDF були відправлені на номер мобільного телефону ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: НОМЕР_3 у месенджерах «WhatsApp» та «Viber». Тоді ж, було здійснено виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів представника ОСББ «СОНЯЧНА-7» встановлено, що ОСОБА_7 перебуває за кордоном, як і його рідні. Повідомлення про підозру з застосуванням відеозапису вручено бухгалтеру ОСББ за місцем реєстрації ОСОБА_7

14.08.2024 за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 за допомогою поштового зв`язку спрямовано повістки про виклик останнього для у часті у слідчих діях на 19.08.2024 та 20.08.2024 та повідомлення про підозру.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України вручено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0001025 від 20.08.2024. Таким чином на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що доводи адвоката ОСОБА_4 щодо, необґрунтованості підозри, питання про встановлення наявності вини ОСОБА_7 та недопустимості доказів відносяться до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України, не досліджуючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, на даній стадії кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено.

В той же час, слідчим суддею встановлено, що захистом подана скарга на повідомлення про підозру, та наразі не має судового рішення щодо скасування повідомлення про підозру.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 встановлено, що 07.08.2024 слідчим складено та погоджено прокурором повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України та вручено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Слідчий суддя зауважує, що слідчою з належною відповідальністю здійснено необхідні дії щодо доведення повідомлення про підозру до відома підозрюваного, вжито достатніх заходів щодо встановлення місця перебування ОСОБА_7 .

Посилання захисника щодо вручення повідомлення про підозру не уповноваженій особі ОСББ за місцем проживання ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з відповіді на адвокатський запит, ОСОБА_17 є посадовою особою ОСББ «Сонячна-7».

Так, згідно ч.2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Таким чином, законодавець не пов`язує момент набуття статусу підозрюваного з фактом вручення (передання) підозри з боку представника житлово-експлуатаційної організації підозрюваному.

В свою чергу слідчий суддя звертає увагу, що слідчим та прокурором було вчинено всі можливі та достатні дії в рамках повноважень, що надані ним процесуальним законом для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Також є важливою обставиною, що підозрюваний був забезпечений належним та професійним захистом під час розгляду вказаного клопотання.

Щодо оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук.

Частиною 6 статті 193 КПК України передбачено, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного можливе лише у разі доведення прокурором існування підстав, передбачених ст.177 КПК України, та доведення виїзду підозрюваного та/або оголошення його у міжнародний розшук.

Тобто положення ч.6 ст.193 КПК України не зобов`язують при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного доводити факт перебування особи в розшуку, йдеться лише про його оголошення в міжнародний розшук.

Чинний КПК України у жодній нормі не розкриває поняття «міжнародний розшук» та не визначає момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук. Водночас в абз.1 ч.1 ст.281 КПК України вказано, що «якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного».

Частиною 2 ст.281 КПК України встановлено, що про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч.2 ст.281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області шляхом винесення постанови від 13.09.2024 року про оголошення у міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_4 , щодо відсутності доказів відносно оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук не знайшли свого підтвердження, факт оголошення особи у розшук (міжнародний розшук, як один з різновидів розшуку) підтверджується окремою постановою, в даному випадку, слідчого. Вказана умова в даному випадку була дотримана.

Частина 3 зазначеної статті передбачає, що у подальшому оголошений розшук здійснюється за відповідним доручення, але поняття «здійснення» розшуку не є тотожнім поняттю «оголошення розшуку» за змістом статті 281 КПК України. Розшук здійснюється після його оголошення, при чому здійснення розшуку стосується вирішенню організаційним питань, які вирішуються після його оголошення.

Постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є єдиним доказом існування юридичного факту оголошення такої особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст.281 КПК України та ч.6 ст.193 КПК України. При цьому, скерування даної постанови до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України є одним із можливих шляхів організації міжнародного розшуку, тобто є лише засобом здійснення такого розшуку (ч.3 ст.281) КПК України.

За змістом Розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої Наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, етапу здійснення відповідного запиту до Інтерполу щодо особи, яка розшукується з метою її затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в України передує оголошення такої особи в установленому законодавством порядку в розшук правоохоронними органами України, а документами, які додаються до запиту є завірена копія постанови про оголошення розшуку особи (постанови про зупинення досудового розслідування) та завірена копія ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування. Таким чином, вже на момент звернення із запитом до Інтерполу особа має бути оголошена в розшук.

Вищевикладене свідчить про те, що момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення постанови про оголошення особи у міжнародний розшук, а доказом, яким сторона обвинувачення має доводити перед слідчим суддею факт того, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук є наявність у матеріалах клопотання процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого постановою.

З огляду на наявні в матеріалах клопотання докази, зокрема, відомості про перетин державного кордону України ОСОБА_7 11.09.2023 через пункт пропуску Старокозаче (Українсько-молдавський кордон, код ПП перетину: 512400), постанову слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 13.09.2024 року про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 в міжнародний розшук, слідчий суддя дійшов до висновку, що прокурором доведено факт оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук.

Отже, з огляду на те, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а також факт того, що він оголошений у міжнародний розшук та виїхав з території України, слідчим суддею встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, відповідно до приписів ч.6 ст.193 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

При розгляді клопотання, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 року, § 57).

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, термін дії якого неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ за рахунок вчинення корисливого злочину, володіючи добрими організаторськими здібностями, 18.07.2024 організував вимагання, поєднане з погрозою застосування насильства, стосовно співзасновниці ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 , з метою примушування останньої до передачі належної їй частки в розмірі 50% в статутному капіталі зазначеного підприємства особам, на яких вкажуть ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

З цією метою ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, за невстановлених на даний час обставин, вступив у протиправну змову з ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, які були обізнані про протиправність дій останніх, для вчинення під керівництвом ОСОБА_7 та ОСОБА_9 фізичного та морального впливу на потерпілу ОСОБА_8 , з метою заволодіння правом на її майно.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 02.07.2020 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, під приводом здійснення спільної господарської діяльності, шляхом обману вмовили ОСОБА_8 передати належну їй базу відпочинку загальною площею 2215,62 кв.м, що розташована на земельній ділянці площею 1200 кв.м в селищі Сергіївка Білгород-Дністровського району, у статутний капітал підконтрольного їм ТОВ «ГОДЖИ» з визначенням розміру частки 50%. Іншу частину в розмірі 50% статутного капіталу зазначені особи оформили на підконтрольного їм ОСОБА_10 .

Після передачі майна бази відпочинку, належної ОСОБА_8 в статутний капітал ТОВ «ГОДЖИ», відповідно до рішення вказаного Товариства від 02.07.2020 за № 02/2020 остання отримала 50 % у статутному капіталі товариства та відповідно 50 % отримав ОСОБА_10 .

Починаючи із вказаного періоду, ОСОБА_8 була лише формальним співзасновником ТОВ «ГОДЖИ» в рівних долях із ОСОБА_10 , проте будь-якої участі у діяльності Товариства не брала, доходів не отримувала та доступу до бази відпочинку не мала.

Разом з тим, від імені ОСОБА_10 управління та розпорядження базою відпочинку здійснював ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, підконтрольними їм.

Надалі, після смерті 31.07.2020 співзасновника ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_10 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та при невстановлених обставинах, однак не раніше 09.07.2024 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ГОДЖИ» у порядку спадкування за законом набув син померлого ОСОБА_11 .

Після отримання спадщини, ОСОБА_11 при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, надав засвідчену нотаріусом ОСОБА_12 довіреність ОСОБА_13 , згідно якої доручив останній діяти від його імені та в його інтересах.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що починаючи із 14.03.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне збагачення, розпочали підшукування покупців приміщення бази відпочинку, яка входила до статутного капіталу ТОВ «ГОДЖИ».

З цією метою, без погодження та фактичного відома власників ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , у невстановлені дату, час та місці, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_14 придбати вищевказану базу відпочинку, яка перебувала у статутному капіталі ТОВ «ГОДЖИ», за грошову винагороду в сумі 120 000 доларів США.

В подальшому, 15.07.2024, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та за невстановлених обставин, без відома ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , невстановленими особами внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни власників ТОВ «ГОДЖИ», згідно яких власницею частки у розмірі 50%, якою раніше володів ОСОБА_11 , стала ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 18.07.2024, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, організували напад на співзасновницю ТОВ «ГОДЖИ» ОСОБА_8 , поєднаний з погрозою застосування насильства над нею, з метою вимагання в останньої передачі належної їй частки підприємства ТОВ «ГОДЖИ» підконтрольним їм особам.

Цього ж дня, 18.07.2024 о 15 год. 08 хв. до ОСОБА_8 , яка знаходилась за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. № 2 підійшли четверо невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи єдиний протиправний умисел, направлений на вимагання в останньої передачі належної їй частки у статутному капіталі підприємства ТОВ «ГОДЖИ», шляхом погроз застосування насилля над потерпілою, вчинили психологічний тиск на ОСОБА_8 , при цьому явно демонструючи свою зухвалість безпринципний характер та байдужість до людського болю, спроможність чинити протиправні дії відносно осіб будь-якої статі та віку, під час якого висунули вимогу передачі належної їй частки у статному капіталі ТОВ «ГОДЖИ» на користь підконтрольних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 осіб.

З метою залякування потерпілої та справлення в неї враження дійсності виконання злочинних намірів, під час вказаної зустрічі невстановлені особи плеснули в обличчя ОСОБА_8 воду, попередивши, що у разі відмови виконати вимогу ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щодо передачі належної їй частки у статному капіталі ТОВ «ГОДЖИ», наступного разу замість води буде кислота.

На підставі викладеного, у зв`язку з вчиненням умисних дій ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, або вчинене організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.

Отже, з матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України.

Підозра пред`явлена ОСОБА_7 обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту потерпілої ОСОБА_8 від 14.01.2024, від 20.05.2024, від 17.07.2024, від 18.07.2024, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_8 від 18.07.2024, протоколами допиту свідка ОСОБА_14 від 21.05.2024, від 19.07.2024, протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 19.07.2024, від 06.08.2024, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій №65/5/Д/1-2518 від 04.07.2024, №65/5/Д/2714 від 22.07.2024, №65/5/Д/2715 від 22.07.2024, №65/5/Д/2759 від 24.07.2024, протоколом обшуку від 19.07.2024 у будівлі Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: Одеська область,м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, слідчий суддя погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про наявність обґрунтованих підстав вважати про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Щодо доводів сторони захисту про визнання доказів недопустимими та недостовірними слідчий суддя зазначає, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Таким чином на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. При цьому, відповідно до статей 89,94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення наявності вини ОСОБА_18 , відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України, не досліджуючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, на даній стадії кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрювана однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче прокурор у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може знищити речі та документи, які на даний час не встановлені слідством, однак мають суттєве значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків та співучасників інкримінованих злочинів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;.

Ризик переховування слідчий суддя оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження, особистості підозрюваного, його майнового стану, а також соціальних зв`язків.

Так, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України та має місце реєстрації в Одеській області, однак в той же час, відповідно до наданих в судовому засіданні стороною захисту пояснень ОСОБА_7 проживає та має власне житло на Кіпрі, що підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду та у сукупності між собою та з іншими обставинами цього кримінального провадження дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на даному етапі кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків також є досить обґрунтованим з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні. Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Що стосується ризиків того, що підозрюваний перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином та може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то такі ризики не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Одночасно з цим, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків встановлених у судовому засіданні, слідчий суддя повинен оцінити в сукупності всі обставини кримінального провадження, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного (ст.178 КПК України).

Щодо інших посилань сторони захисту.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що слідчим, прокурором не доведено наявності всіх обставин переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, про те, що слідчій було достеменно відомо про виїзд у 2023 році та постійне знаходження підозрюваного за кордоном, однак незважаючи на це оголошено останнього в національний, а згодом і у міжнародний розшук, оскільки відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40, ч.4 ст.40-1 КПК України визначено, що прокурор, дізнавач та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Враховуючи наведені правові норми та в результаті дослідження матеріалів провадження за клопотанням слідчого, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України, та наявність відповідно оформленої постанови слідчого про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя вважає доведеним факт оголошення підозрюваного ОСОБА_7 в міжнародний розшук, що в сукупності з наявними ризиками, передбаченими п.1,п.3 ч.1 ст.177 КПК України, являється підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутністю в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, виходячи із досліджених матеріалів, що вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості його тримання під вартою.

Доводи захисту щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_7 передчасні та відносяться до предмету розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід, що вирішується за участю підозрюваного.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не має.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз.7 ч.4 ст.183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Також слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення враховані висновки слідчого судді під час розгляду попереднього клопотання про обрання запобіжного заходу та постановою від 09.01.2025 року про відновлення досудового розслідування кримінального провадження №0001025 від 20.08.2024 року, досудове розслідування на підставі ч.1 ст.282 КПК України було відновлено.

З огляду на вищенаведене, із врахування строку розгляду клопотання слідчого, неодноразовим поверненням клопотання про обрання запобіжного заходу на доопрацювання прокурору, дослідження великого обсягу доказів наданих стороною обвинувачення та захисту, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , що погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.189 КК України, рамках кримінального провадження № 0001025 від 20.08.2024 року, - задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1