ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2114/25
провадження № 1-кс/753/412/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 31 січня 2025 року клопотання передано судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження 0000383 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений спосіб придбав боєприпаси, ручну гранату РГО з підривачем УЗД, які відносяться до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів, що придатні до вибуху, які переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати без передбаченого на те законом дозволу, чим умисно, незаконно придбав та розпочав зберігати бойові припаси та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

28 січня 2025 року в ході обшуку приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та в подальшому вилучено ручну гранату РГО з підривачем УЗД, які відносяться до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів, що придатні до вибуху, які ОСОБА_5 умисно, незаконно придбав та зберігав без відповідного дозволу, всупереч Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.

Так, 28 січня 2025 року приблизно о 19 год. 00 хв. гр. ОСОБА_5 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де виник конфлікт з власником будинку ОСОБА_6 з приводу оплати проживання. Під час конфлікту ОСОБА_5 почав погрожувати власнику будинку фізичною розправою. Відразу ОСОБА_6 звернулась на спецлінію «102» для виклику працівників поліції.

28 січня 2025 року о 21 год. 00 хв. на вказаний виклик, по спецлінії «102» за вказаною адресою прибув наряд поліції на службовому автомобілі «Мітсубіші Аутлендер» д.н.з НОМЕР_1 у складі командира роти №1 батальйону №2 УПП у м. Києві ОСОБА_7 та інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_8 . Зайшовши на територію подвір`я з дозволу власника будинку, працівники поліції, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи у форменому одязі зі знаками розрізнення, піднялись до другого поверху будинку по металевих східцях з подвір`я, де в той час знаходився ОСОБА_5 та закрився на другому поверсі вказаного будинку, висловлюючи погрози в бік поліцейський та інших осіб, які знаходились на території подвір`я. На прохання працівників поліції заспокоїтись та вийти з будинку для вирішення конфлікту, ОСОБА_5 не реагував.

В подальшому, ОСОБА_5 , знаходячись на другому поверсі будинку відчинив вікно, біля якого ззовні знаходились командир роти №1 батальйону № 2 УПП у м. Києві ОСОБА_7 та інспектор УПП у м. Києві ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу, одягнуті у формений одяг, зовні оснащені загальновідомими ідентифікуючими ознаками працівників поліції, розуміючи, що працівники поліції в цей момент діють в межах службових повноважень, передбачених положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, тримаючи в правій руці предмет, ззовні схожий на гранату РГО в корпусі зеленого кольору із запалом УЗД та вийнявши запобіжну чеку, продовжував висловлювати погрози підриву вказаного предмету. Дану погрозу працівники поліції сприйняли як реальну погрозу насильством та намагаючись її уникнути викликали допоміжні сили, які в свою чергу по прибуттю на місце затримали ОСОБА_5

29 січня 2025 року о 00 годин 54 хвилин було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час затримання виявлено та вилучено:

- військовий квиток, поміщено до спец-пакету НПУ з номерним знаком № НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «Xiaomi», в чорному чохлі, поміщено до спеціального пакету НПУ з номерним знаком № НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Huawei», в чорному чохлі, поміщено до спеціального пакету НПУ з номерним знаком № НОМЕР_4 ;

- сумка чорного кольору з речами, поміщено до спеціального пакету НПУ з номерним знаком №№ НОМЕР_5 ;

З метою забезпечення збереження вилученого під час обшуку майна та збереження речових доказів, посилаючись на положення статей 98, 167, 170 КПК України слідчий просить накласти арешт на вказане майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, а також заяву про долучення до матеріалів клопотання копії протоколу огляду речей. Окрім того, слідчим до суду було подано заяву, у якій зазначено про те, що забезпечити явку підозрюваного ОСОБА_5 у судове засідання не вдалося за можливе, через значне завантаження працівників конвойної служби.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та надані докази, дійшов висновку про задоволення клопотання, з огляду на таке.

Слідчим відділом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000383 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України.

29 січня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України.

29 січня 2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України.

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Суд враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула у сукупності з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 345КК України.

Згідно із частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно із частиною другою статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною п`ятою статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано з додержанням вимог статті 171 КПК України та у строк, встановлений частиною п`ятою цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 345 КК України, речі, які вилучені під час затримання ОСОБА_5 відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть містити інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зважаючи на правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що незастосування запобіжного заходу у виді арешту майна створить ризики переховування, знищення або спотворення інформації, яка має значення для досудового розслідування, і з огляду на завдання кримінального провадження вважає, що у даному випадку втручання у володіння майном, виходячи з визначених КПК України засад кримінального провадження, є виправданим та пропорційним, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на майно: мобільний телефон марки «Xiaomi», в чорному чохлі, який поміщено до спеціального пакету НПУ з номерним знаком № НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Huawei», в чорному чохлі, який поміщено до спеціального пакету НПУ з номерним знаком № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1