Справа № 536/2347/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

захисників адвокатів: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon обвинувальний акт від 05 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000524 від 20 червня 2024 року виділеному із матеріалів кримінального провадження № 0000679 від 02.09.2022 про обвинувачення

ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч. 2 ст. 317, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України,

ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_27 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч. 2 ст. 317, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_30 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_32 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_33 посилаючись, що ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжчі з яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу тримання під вартою не зменшилися, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки існують ризики, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як жодних стабільних альтернативних джерел отримання доходів законним шляхом обвинувачений не має. Вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках.

Просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись, що на досудовому розслідуванні його півроку не арештовували, він з`являвся за викликами та намірів переховуватися від суду в нього немає.

Захисник адвокат ОСОБА_18 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України відсутні та вигадані прокурором, клопотання необґрунтоване, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щиро розкаявся, став на шлях виправлення, раніше не судимий, уклав угоду про визнання винуватості, яка до цього часу не підписана прокурором, просив обрати обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання або зменшити розмір застави до мінімального, оскільки визначений судом її розмір є непомірним для обвинуваченого, який грошей та роботи не має та має неповнолітню дитину.

Захисник адвокат ОСОБА_19 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив обрати обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а в разі неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід, надати йому можливість скористатися своїм правом на внесення застави в мінімальному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Положеннями статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1статті 9Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» вказується, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зістрічається в міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993р., «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба зазначати з урахуванням низки інших ре валентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

Вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує, що оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, конкретні їх обставини, за найтяжчі з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням обсягу обвинувачення, покарання, яке загрожує у разі визнання винним, у обвинуваченого наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його фактичного проживання, а саме те, що він не мав постійного місця проживання та легального джерела доходу та, враховуючи, що судовий розгляд не розпочато і обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також його вік та стан здоров`я.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Розглянувши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_11 раніше визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот тисяч чотириста тисяч).

Щодо доводів захисників про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування заявлених ним ризиків, то суд зазначає, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність запобіжного заходу тримання під вартою особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи наведене, застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_11 своїх процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно продовжити.

Застосування іншого запобіжного заходу за таких обставин є недоцільним.

З огляду на викладене, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 315, 177, 369 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу тримання під вартою.

Продовжити ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів починаючи з 05.12.2024 до 02.02.2025 включно і утримувати його у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Визначити ОСОБА_33 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот тисяч чотириста тисяч) гривень, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду та не відлучатися із місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватися від спілкування з свідками та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду з України, носити електронний засіб контролю.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_11 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області:

Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA0015950

Обвинувачений ОСОБА_11 зобов`язаний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу внести кошти на вищевказаний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_11 , в тому числі до фактичного внесення коштів на зазначений рахунок, обвинувачений та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню та на неї може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення всіма учасниками судового провадження, обвинуваченим ОСОБА_11 в той же строк з дня отримання її копії.

В разі оголошення резолютивної частини ухвали зазначений строк обчислюється з дня складення і оголошення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2024 року.