У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11919/23

№ 1-кп/183/993/25

21 січня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0001070 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, неодноразово судимого:

обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартому обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено до 04 лютого 2025 року включно.

В судовому засіданні, у відповідність до ст. 331 КПК України, прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, в якому він зазначив, що на даний час ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 не зменшились та не відпали, і є актуальними на даний час, тому прокурор вважає, що строк тримання під вартою слід продовжити.

Обвинувачений, щодо продовження застосування запобіжного заходу, у виді тримання під вартою заперечував, вважав, що дане клопотання є необґрунтованим.

Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з клопотанням, суд приходить до такого висновку.

Згідно ст. 199 КПК України - клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, слідчим суддею було вказано наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

На даний час прокурор обґрунтовує підстави продовження строку тримання під вартою тим, що ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наявні і не змінилися.

На підтвердження вказаного прокурор лише посилається на тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується обвинувачений і на наявність у обвинуваченого судимостей.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що обвинувачений перебуває під вартою з 31 серпня 2023 року.

З цього часу органом досудового розслідування було закінчено досудове розслідування, направлено до суду обвинувальний акт, судом призначено судовий розгляд, здійсненого допит однієї з потерпілих та свідків.

При розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час ризик, який вказується стороною обвинувачення з врахуванням тривалості розгляду справи, зменшився і є недостатнім для висновку щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У зв`язку з чим в задоволені клопотання прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1