Номер провадження 11-сс/816/583/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2024 року, на задоволення клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Підозрюваного ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, належним чином доведена не була, оскільки під час проведення досудового розслідування, участі у слідчих та процесуальних діях, ОСОБА_6 не вживав жодних заходів, спрямованих на переховування від органів слідства, демонстрував належну процесуальну поведінку. Також слідством не доведений ризик того, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 знищить, сховає або спотворить будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази, які стосуються суті підозри та можуть мати значення для кримінального провадження знаходяться у володінні детектива і прокурора, а тому такі твердження є неспроможним. Ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, експертів або спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, також, не доведений органом досудового розслідування і сторона обвинувачення взагалі не посилається на відомості, що можуть свідчити про те, що підозрюваний здійснює або в подальшому може здійснювати тиск на вказаних осіб. При цьому, відсутність у підозрюваного реальної можливості впливу на свідків підтверджується тим, що останній не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та з протоколами допиту свідків. Також, за умов обізнаності підозрюваного з існуванням щодо нього повідомленої підозру та перебігу досудового слідства, він усвідомлює, що вчинивши кримінальне правопорушення чи продовживши кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, лише погіршить свою ситуацію. Крім того, ОСОБА_6 не перешкоджає кримінальному провадженню і не збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення, та своєю сумлінною поведінкою з моменту вручення повідомлення про підозру це довів. При цьому, слідчим суддею не враховано позитивну характеристику підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, з 2014 року проходить службу в Збройних силах України.

Також, апелянт звертає увагу і на те, що в оскаржуваному рішенні слідчим суддею взагалі не обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, як і не обґрунтовано неможливість визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що за результатом розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею було постановлено рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Про призначення даного провадження до розгляду прокурор та захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 були повідомлені належним чином, на підтвердження чого до апеляційного суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак для участі у призначеному судовому засіданні не з`явились.

У поданій до суду заяві прокурор просив здійснювати апеляційний розгляд поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги за його відсутності.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 на підтримку апеляційних доводів та вимог, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001666 від 14 жовтня 2024 року, в якому 21 жовтня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.4 ст. 402 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без права внесення застави, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Під час розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що з врахуванням доданих до нього доказів, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, а також існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею було враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його винуватості, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, характер вказаного злочину, що стало підставою для висновку про те, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. При цьому, з врахуванням того, що у кримінальному провадженні всі свідки не допитані, та з огляду на фактичні обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його поведінку під час відмови від виконання наказу, слідчий суддя дійшов висновку, що останній незаконним шляхом вплинути на вказаних осіб та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що стосується ризиків, передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя визнав їх такими, що доводами клопотання слідчого не доведено.

Саме за наявності вказаних обставин, слідчий суддя вважав за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що останній підозрюється у вчиненні злочину під час воєнного стану, задовольнивши, таким чином, вимоги поданого слідчим клопотання, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі.

При цьому, доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 правильність таких висновків жодним чином не спростовано, і апелянтом взагалі не наведено обставин, які не були враховані слідчим суддею, а посилання на позитивну характеристику підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, з 2014 року проходить службу в Збройних силах України, встановлених ризиків не зменшують та не доводять того, що належна процесуальна поведінка останнього буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, який має підвищену суспільну небезпечність, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4