справа № 361/4358/22
провадження № 1-кп/361/465/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокоференції в залі суду м. Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002080 від 24 жовтня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно працюючого на посаді охоронця ТОВ «ОК «Інтергард», одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Київська в с. Скибин Броварського району Київської області в напрямку від м. Києва до м. Чернігова, проїжджаючи ділянку дороги біля будинку № 66 по вул. Київська, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, згідно з яким: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», продовжуючи свій рух зі швидкістю близько 69,7-72,8 км/год, з перевищенням встановлених норм швидкісного режиму для населених пунктів, встановленого п. 12.4 Правил дорожнього руху (50 км/год), чим порушив п. 12.9 б) Правил дорожнього руху, згідно з яким: «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», внаслідок чого при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода, який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не зміг вжити негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», в результаті чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 , який в той час перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритих уламкових переломів обох стегнових кісток: правої - в середній третині, лівої в нижній третині зі зміщенням уламків; закритих уламкових переломів кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому голівки та шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків; забійної рани лобної області, струсу головного мозку.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б), 12.3, 12.9 б) Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Броварська багатопрофільна лікарня» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення також визнав повністю. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 не визнав з підстав, викладених у письмовому відзиві. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам вчинення злочину, зазначив, що йому дуже шкода потерпілого, відразу після збиття ним людини він зупинив свій транспортний засіб, підбіг до потерпілого, підклав йому подушку під голову, вкрив його ковдрою, бо було холодно, попросив людей викликати швидку допомогу і поліцію. Одного разу він передав родичам потерпілого 5 000,00 грн, більше змоги матеріально допомагати він не має, так як має трьох малолітніх дітей, працює один в сім`ї. Про вчинене щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їхньої позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи, які не досліджувалися в суді, в апеляційному порядку.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом» у повному обсязі та суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Підстав відповідно до частини третьої статті 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнає шире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Також суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 237/1524/19 (провадження № 51-1513км20), згідно з яким: «при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення».

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, та вчинений з необережності.

Таким чином, суд призначає ОСОБА_6 покарання, яке відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дані про особу обвинуваченого, його поведінка після вчинення злочину, щире каяття, критична оцінка своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність у своїй сукупності з тяжкістю, обставинами та наслідками вчиненого ним кримінального правопорушення, не дають підстав призначити максимально можливе покарання, передбачене за вчинення злочину, в якому обвинувачується останній, а вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, та дорожньо-транспортну пригоду скоїв з необережності, не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в судовому засіданні розкаявся у вчиненому, на утриманні має трьох малолітніх дітей, а також врахувавши думку державного обвинувача, який просив застосувати щодо обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі КНП «Броварська багатопрофільна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення підлягає до повного задоволення у зв`язку з його повним визнанням обвинуваченим.

У справі заявлено цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, згідно з яким позивач просить:

- стягнути з обвинуваченого 53 188,20 грн витрат на лікування;

- стягнути з обвинуваченого 323 723,00 грн на утримання потерпілого з жовтня 2021 року по червень 2023 року;

- стягнути з обвинуваченого 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди;

- покласти на обвинуваченого обов`язок утримання потерпілого ОСОБА_8 у розмірі середньої заробітної плати по регіону Київська область щомісячно до відновлення працездатності ОСОБА_8 .

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України).

Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Поліс № 203389573, укладеного 01 квітня 2021 року між ПАТ «СК «Провідна» (страховик) та ОСОБА_6 (страхувальник), строк дії договору визначено з 01.04.2021 по 31.03.2022 включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн транспортний засіб: «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. п. 105).

Відповідно до п. 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього».

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (ВП ВС від 14.12.2021р. справа № 147/66/17).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IVшкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоро`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП.

У судовому засіданні судом було роз`яснено представнику потерпілого про право потерпілого подати позов до належних відповідачів, зокрема до страхової компанії в частині невиплаченого страхового відшкодування, на що остання категорично відмовилася, вказавши, що єдиним відповідачем про відшкодування шкоди за позовом є обвинувачений.

Щодо позовної вимоги про покладення на обвинуваченого обов`язку утримувати потерпілого до відновлення його працездатності, то дані вимоги не передбачені чинним законодавством, а тому у її задоволенні слід відмовити.

У даному випадку потерпілий подав позов до обвинуваченого, який не є належним відповідачем про відшкодування.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позов подано до неналежного відповідача.

Процесуальні витрати у провадженні відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 судом не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368 - 371, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до статті 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 виконання наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі КНП «Броварська багатопрофільна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь КНП «Броварська багатопрофільна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області 39 146 (тридцять дев`ять тисяч сто сорок шість) гривень 81 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 від кримінального правопорушення.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Процесуальні витрати у провадженні на загальну суму 3 604 (три тисячі шістсот чотири) гривень 00 коп. (висновок № СЕ-19/111-21/51889-ІТ від 04.11.2021 на суму 1 716,20 грн; висновок № СЕ-19/111-22/30734-ІТ від 15.08.2021 на суму 1 887,80 грн) стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Речові докази:

- автомобіль марки ««ВАЗ» моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - повернути особі, якій він належить ОСОБА_9 , знявши з нього арешт, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2021 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1