Справа № 293/67/25
Провадження № 1-кп/293/112/2025
УХВАЛА

19 лютого 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглядаючи у закритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000890 від 01.10.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Ухвалою від 06.11.2024 суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому до 05.01.2025 (включно) без визначення розміру застави.

20.12.2024 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи подане клопотання прокурор зазначає, що строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , спливає 21.02.2025, однак ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії особливо тяжких злочинів.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду не відпав, оскільки останній обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказує, що обвинувачений мав зв`язки із представниками спеціальних служб рф, які беруть участь у збройному конфлікту, збройній агресії проти України та громадянами, які з ними співпрацюють та надають підтримку у проведенні підривної діяльності проти України та які на теперішній час вчинюють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, що дає підстави вважати, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, з листування ОСОБА_6 з представниками держави-агресора, йому обіцяно за сприяння співробітників гу гш зс рф виїзд на територію рф або тимчасово окуповані території України, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду.

Вважає, що не зменшився ризик впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки, ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, надавав інформацію представникам спецслужб рф та діяв спільно з іншими невстановленими на даний час особами, з якими останній, перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та координувати їх дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків, які ще не були допитані у кримінальному провадженні з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні. Крім того, у зв`язку із тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 мав триваючий характер та наразі встановлюються інші свідки вчинення кримінального провадження, відтак є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них.

Крім того прокурор вважає що існує і не зменшився ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на те, що на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Також доводить про наявність ризику вчинити нові кримінальні правопорушення та/ або продовжити свою злочинну діяльність, приймаючи до уваги те, що злочинна діяльність ОСОБА_6 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, останній може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Прокурор доводить, що обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти наведеним ризикам.

При цьому на підстав ч.4 ст. 183 КПК України просив не визначати обвинуваченому розмір застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 діб з викладених у клопотанні підстав.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечив проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні не заперечила проти клопотання прокурора, однак просила визначити її підзахисному розмір застави, зважаючи на те що її підзахисний раніше не судимий та під час досудового розслідування вину свою у вчинені інкримінованого правопорушення визнавав у повному обсязі.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлена свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22.08.2024 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 19.10.2024.

Ухвалою від 08.01.2025 суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 діб, тобто до 21.02.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення "достатні підстави".

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід уважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме із ступеня тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний термін або ж довічне позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно продовжено строк його дії, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.2 ст.111 КК України, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів.

Суд наголошує, що санкція ч.2 ст.111 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у кримінальному правопорушення проти національної безпеки України під час дії воєнного стану.

Крім того, суд приймає до уваги, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Суд також дійшов висновку, що наявні та не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків.

Суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Разом з тим на даному етапі судовий розгляд ще не розпочатий та жоден зі свідків не допитаний.

Також суд бере до уваги доводи прокурора та вважає доведеними ризики визначені п. 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , зважаючи на обставини інкримінованого кримінального правопорушення, перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану проти національної безпеки України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, у нього існує можливість переховуватись від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого .

Належних гарантій, які переважали б за наявними ризиками суду не надано та не доведено.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 21.02.2025, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1ст.177 КПК України.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи категорію злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 20.04.2025 (включно) без визначення розміру застави.

3. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_10