Справа № 368/1977/24
провадження № 1-в/368/17/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий суддя - ОСОБА_1

При секретарі - ОСОБА_2

З участі сторін провадження:

Прокурор - ОСОБА_3

Представник ВК - ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Поті, Грузія, особи без громадянства, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 03.05.2018 року Коростишівським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, (вирок набрав законної сили 11 липня 2018 року), -

- 11.07.2018 року Апеляційним судом Житомирської області винесено ухвалу, згідно якої вирок Коростишівського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині виршення цивільного позову, - скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку висновку суду про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , якому спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_7 , якій спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, -

- який відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі в Державній Установі «Кагарлицька ВК № 115», - щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, -

- щодо заміни призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі - більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду, -

В С Т А Н О В И В :

23.12.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло клопотання засудженого ОСОБА_8 , засудженого за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відбуває покарання у Державній Установі «Кагарлицька ВК № 115», щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду, в прохальній частині якого засуджений просив суд:

- застосувати до нього положення ст.ю 82 КК України, - замінити йому невідбутий термін призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, - пробаційний нагляд.

Свої вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, засуджений в мотивувальній його частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- в порядку ст. 82 КК України та ст. 107 КВК України просить на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 КК України та ст. 59 1 КК України застосувати до нього пробаційний нагляд за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1 3 ч. 2 ст. 59 1 КК України.

Разом з тим не заперечує проти покладення судом на нього додаткових обов`язків, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 59 1 КК України (проживати за вказаною в рішенні судуд адресою), п. 3 ч. 3 ст. 59 1 КК України (працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації якщо буде запропоновано посаду, та п. 4 ч. 3 ст. 59 1 КК України (виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою).

Просить призначити йому пробаційний нагляд на невідбутий термін.

23.12.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/1977/24, провадження № 1 в/368/186/24.

26.12.2024 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:

1. Відкрити провадження у справі.

2. Судове засідання по справі № 368/1977/24, провадження № 1 в/368/186/24, за клопотанням засудженого ОСОБА_8 , засудженого за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відбуває покарання у Державній Установі «Кагарлицька ВК № 115», щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду, -

- призначити до слухання на 13 год. 00 хв. 09.01.2025 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 09.01.2025 року о 13 годині 00 хвилин.

4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

5. З метою підготовки до слухання кримінального провадження по суті поданого подання зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 13 год. 00 хв. 09.01.2025 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_8 , - для її огляду в судовому засіданні.

6. В судове засідання викликати учасників процесу:

- засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті установи виконання покарань);

- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті установи виконання покарань);

- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3).

09.01.2025 року в слуханні справи було оголошено перерву до 09 год. 00 хв. 28.01.2025 року за клопотанням прокурора про витребування та приєднання до матеріалів справи додактових доказів.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2025 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити, обгрунтовував свою позицію щодо необхідності задоволення позову обставинами справи та нормами права, які викладені в прохальній частині його клопотання.

На запитання суду засуджений дав наступні показання:

- дійсно, після винесення вироку та до початку відбування ним покарання минуло майже чотири роки, але, - весь цей час він хворів та доглядав за своїм неповнолітнім сином, проте, - доказів на підтвердження вищевказаних обставин він надати не може;

- він вважає, що в тому, що він почав відбувати покарання у виді позбавлення волі через майже чотири роки після вступу вироку в законну силу, - його вини немає, просто ніхто йому не сказав, куди йти;

- що стосується відшкодування шкоди потерпілим, то з потерпілими розрахувався його батько, який на даний час вже покійний.

Його батько за життя відчужив одному з потерпілих шляхом укладання договору дарування житловий будинок та подарував також автомобіль ВАЗ 2103, але надати підтверджуючих докіментів він не може надати, так як батько помер, а потерпілий, на користь якого були здійснені договір дарування та якому було віддано автомобіль в рахунок відшкодування шкоди знаходиться за кордоном, так як втік від війни;

- ним не відшкодовано процесуальні витрати по кримінальному провадженню, в рамках якого його було засуджено, так як він має намір відшкодувати процесуальні витрати після того, як звільниться з установи виконання покарань, та коли в нього з`являться кошти;

- додатково зазначив, що він зрозумів, що ніхто його раніше терміну призначеного покарання не відпустить, а тому він пішов працювати (суд зазначає, що засуджений залишився в спецкімнаті лише завдяки працівнику установи виконання покарань).

Суд, оцінюючи показання засудженого, - відноситься до них критично, та, відповідно, - вважає, - що показання засудженого не є підставою для задоволення клопотання засудженого, навпаки, - такі пояснення засудженого та його поведінка в судовому засіданні, - є як раз однією із підстав (поруч із іншими доказами в даному кримінальному провадженні), які і послугували для відмови в задоволенні клопотання засудженого.

Свою критичність по відношенню до показань засудженого суд обгрунтовує наступним:

- що стосується того, що засуджений ОСОБА_5 перебував в розшуку тривалий час (більше чотирьох років) з моменту вступу вироку у відношенні нього до початку відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, то суд зазначає наступне:

- дійсно, - матеріалами справи підтверджено той факт, що засуджений після вступу у його відношенні вироку суду, на підставі якого його було засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі, - покарання не почав відбувати відразу, переховувався, в зв`язку з чим перебував у розшуку більше чотирьох років.

Суд критично відноситься до твердження засудженого, що засуджений лікувався в цей період, так як на пропозицію суду надаті відповідні докази, - засуджений відмовився, зазначивши, що таких доказів в нього немає.

Також суд критично відноситься до тверждження засудженого про те, що засуджений не відбував призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі в зв`язку з тим, що здійснював догляд свого неповнолітнього сина, так як суд зазначає, що наявність неповнолітньої дитини у особи, яку засуджено вироком суду до реального позбавлення оволі, - не є підставою для невідбування покарання чи відстрочки виконання вироку в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Окрім того, - засудженим належними та допустимими доказами не підтверджено в судовому засіданні про наявність в нього на період, в який він переховувався відл відбування покарання неповнолітньої дитини, та не підтверджено сам факт догляду за дитиною.

А тому, - суд вважає, що правова позиція, якою засуджений обгрунтовує своє ухилення від відбування покарання у виді позбавлення волі, - є юридично нікчемною, та, відповідно, такою, яка не приймається судом до уваги.

Крім того, суд критично відноситься до того твердження засудженого, що не його вина в тому, що він не відбував покарання, а вина державних органоів в тому.

Свою критичність суд обгрунтовує тим, що, як4 вбачається з матеріалів справи, - засуджений перебував в розшуку, тобто, - апріорі слід вважати, що державні органи виконали свої функціональні обов`язки, які, зазвичай застосовуються до осіб, - які ухиляються від виконання вироку в частині відбування реального покарання у виді позбавлення волі, - так як засуджений був оголошений офіційно в розшук.

- що стосується відшкодування шкоди потерпілим, то суд зазначає наступним:

- так, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини вироку, - в рамках кримінального провадження, в якому засуджено ОСОБА_5 , - 4 (чотири) потерпілих особи, - фізичні особи.

Згідно вироку суду на користь потерпілих з засудженого стягнути як матеріальну, так і моральну шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, - засудженим з часу винесення вироку по даний час (розгляд клопотання про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засудженим не відшкодовано жодної гривні потерпілим.

Що ж до твердження засудженого, що його батьком в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином, - було подаровано потерпілому ОСОБА_9 житловий будинок та автомобіль, - то таке твердження засудженого в судовому засіданні не підтвердилося.

При цьому, - суд наголошує на тому, що засудженому як і судом, так і прокурором, - було пояснено засудженому заявити клопотання в про оголошення перерви в судовому засіданні, - з метою підготовчки та подачі до суду письмових документів, які б підтверджували факт відшкодування потерпілим шкоди , заподіяної злочином.

Так, судом роз`яснено було засудженому, що факт оформлення правочину у виді договору дарування може бути підтверджено копією нотаріального договору дарування, копія якого знаходиться в нотаріуса, який такий правочин засвідчував, і що такі копії зберігаються згідно правил діловодства десятки років, окрім того, - факт переходу права власності на потерпілого на житловий будинок може бути підтверджено Витягом з Загальнодержавного реєстру права власності, який засуджений, навіть відбуваючи покарання, - може замовити через ЦНАП в відповідному органі місцевого самоврядування, яким є Кагарлицька міська рада.

Незважаючи на зусилля як суду, так і прокурора, які були направлені на роз`яснення права засудженому подати додаткові докази до матеріалів кримінального провадження, - засуджений відмовився скористатися своїм процесуальним правом заявити клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, та відмовився подати до суду додаткові докази, які б засвідчували факт відшкодування шкоди, яка заподіяна злочином, який скоїв засуджений.

Суд наголошує, що судом при здійсненні правосуддя в рамках даного кримінального провадження (застосування до засудженого положень ст. 82 КК України, - пільги, - заміна покарання більш м`яким покаранням), - було здійснено всі процесуальні можливості для витребування та приєднання до справи доказів, - для винесення законного, справедливого, обгрунтованого рішення.

- Що стосується засудженим не відшкодовано процесуальні витрати по кримінальному провадженню, то суд зазначає наступне:

- Як вбачається з резолютивної частини вироку, - з засудженого стягнено на користь держави кошти на залучення експерта (загалом за проведення чотирьох експертиз), та стягнуто кошти на користь комунального закладу кошти за лікування потерпілих.

Проте, - моменту винесення вироку, а саме, - з 03.05.2018 року та по даний час (чотири з половиною роки), - засудженим не відшкодовано ні гривні процесуальних витрат по кримінальному провадженні та витрат на лікування потерпілих.

До твердження засудженого, що він відшкодує такі витрати після того, як звільниться з місця позбавлення волі, - суд відноситься критично,Ю адже суд вважає, що за такий тривалий період часу, який минув з моменту винесення вироку, та по даний час, - засудженим при його бажанні можлво було б хоча б почати відшкодовувати процесуальні витрати та витрати на лікування потерпілих, при цьому суд вважає, що об`єктивних, непереборних обставин, які б заважали засудженому відшкодовувати вищевказані витрати немає.

Окрім того, суд звертає увагу на поведінку засудженого під час судового засідання, яке відбулося 28.01.2025 року.

- суд наголошує на тому, що як і судом, так і прокурором в судовому засіданні, - було здійснено роз`яснення засудженому про його право подати додаткові докази, які прямо впливають на вирішення питання про застосування джо засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - було роз`яснено засудженому джерела набутття таких доказів та порядок їх подання до суду, проте, - засуджений категорично відмовився скористатися своїми правами, під закінчення судового засідання засуджений вів себе зухвало, висловлював наміри покинути судове засідання, так як на його переконання суд був не налаштований на застосування до засудженого пільги, про яку просив засуджений.

Загалом, - суд констатує той факт, що показання засудженого з питань, які мають значення для застосування до такого засудженого пільги, - в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтвердилися, а тому до показань засудженого суд відноситьтся критично.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2025 року, - представник установи виконання покарань, - ОСОБА_4 , - підтримав клопотання засудженого про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, - на пробаційний нагляд.

Представник установи виконання покарань свою правову позицію обгрунтовував тим, що засуджений має 7 (сім) заохочень та не має дисциплінарних стягнень.

Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, адже така позиція представника, на думку суду, - не грунтується на положеннях ст. 82 КК України, та на положеннях ППВСУ, які регулюють застосування до засуджених пільг, які передбачені ст.ст. 81, 82 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2025 року, - прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , - заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, так як вважає, що при наявності в достатньому обсязі формально юридичних підстав для застосування до засудженого пілги, яка передбачена ст. 82 КК України, - відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для застосування пільги, - що і є, на думку проукрора, - підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.

Суд, оцінюючи правову позицію прокукрора щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, - вважає таку правову позицію вірною, та, відповідно, - такою, яка грунтується на положеннях ст. 82 КК України, та положеннях ППВСУ з цих питань (застосування до засуджених пільг, які передбачені ст.ст. 81, 82 КК України).

Суд, вислухавши клопотання засудженого про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України (заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, - на пробаційний нагляд), вислухавши представника установи виконання покарань, який підтримав клопотання засудженого та просив його задовольнити, вислухавши прокурора, яка категорично заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши амтеріали кримінального провадження, - приходить до висновку щодо відмови в задоволення клопотання засудженого, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документа (з постановленням в нарадчій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Поті, Грузія, особа без громадянства, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:

- 03.05.2018 року Коростишівським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, (вирок набрав законної сили 11 липня 2018 року), -

- 11.07.2018 року Апеляційним судом Житомирської області винесено ухвалу, згідно якої вирок Коростишівського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині виршення цивільного позову, - скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку висновку суду про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , якому спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_7 , якій спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, -

- відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі в Державній Установі «Кагарлицька ВК № 115», - щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України.

Початок строку покарання: «30» грудня 2022 року.

Кінець строку покарання: «30» грудня 2025 року.

1/3 строку покарання: «30» грудня 2023 року.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:

- 7 (сім) заохочень;

- дисциплінарних стягнень (в тому числі знатих чи погашених в установленому Законом порядку немає).

Суд при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.

Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.

Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 28.01.2025 року, - на час розгляду даного клопотання):

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

- Проте, суд наголошує на тій обставині, що до засудженого ОСОБА_5 слід застосовувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 01.01.2017 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 82 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:

1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Отже, як видно з матеріалів справи, - ОСОБА_5 був засуджений судом за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбалення волі строком на 3 (три) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді:

- позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно, згідно з положеннями 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв необережний тяжкий злочин.

Відповідно, як де юре (формальні підстави застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 28.01.2025 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_10 відбута 30 грудня 2023 року.

Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, то такі є в наявності в повному обсязі.

Що ж стосується застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді пробаціного нагляду, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст. 82 КК України.

Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина основного покарання у виді позбавлення волі, яке було призначено на підставі вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року.

Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:

1. Згідно ст. 12 КК України, злочин, скоєний ОСОБА_5 - відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.

2. Згідно ст. 25 КК України злочин, скоєний ОСОБА_5 , - є вчиненим з необережності.

3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.

Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, - то такі є в наявності в повному обсязі.

Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ст. 82 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, - на пробаційний нагляд.

Свою правову позицію суд обгрунтовує наступним:

- Так, 08.08.2024 року Кагарлицьким районним судом Київської області в справі № 368/1071/24, провадження № 1 в/368/100/24, - винесено ухвалу, на підставі якої до засудженого ОСОБА_5 судом було застосовано пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Проте, 27.11.2024 року Київським Апеляційним судом в справі № 368/10171/24, провадження № 11 кп/824/5329/2024, - винесено ухвалу, згідно резолютивної частини якої:

1. Апеляційну скаргу прокурора задоволено.

2. Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року, якою задоволено подання в.о. Начальника ДУ Кагарлицької ВК № 115 звільнено від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 умовно достроково скасовано.

3. Помтановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні подання в.о. начальника Кагарлицької ВК № 115 про застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення.

Згідно мотивувальної частини вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції (в частині, в якій міститься обгрунтування відмови в застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України), зазначено наступне:

- Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що початок строку відбуття покарання засудженим обраховується з 30 грудня 2022 року, кінець строку покарання: 30 грудня 2025 року.

1/2 частина строку покарання: 30 червня 2024 року.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 , будучи засудженим за вчинення у стані сп`яніння злочину, внаслідок якого було заподіяно тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості п`ятьом потерпілим, більше чотирьох років переховувався, перебував у розшуку, тобто, ухилявся від відбування призначеного судом покарання, що характеризує засудженого з негативного боку.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відбуття ОСОБА_5 визначеної законом України про кримінальну відповідальність частини покарання, його поведінка, яка свідчить про виконання ним обов`язків, передбачених ст.ст. 9, 107 КВК України, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України. Наявність лише формально позитивних характеристик засудженого, не є переконливими та достатніми підставами для його умовно-дострокового звільнення, зважаючи на обставини та характер вчиненого ним правопорушення та його наслідків.

Більш того, колегія суддів враховує, що за вироком суду з засудженого на користь кожною потерпілого стягнуто як матеріальну, так і моральну шкоду, проте, будь-яких доказів на підтвердження відшкодування потерпілим з боку засудженого будь-якої частини стягнутих грошових коштів, матеріали справи не містять, а доводи засудженого про те, що його батько виплатив потерпілим грошові кошти, жодним доказом не підтверджуються.

Таким чином, на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду, як і відсутні достатні докази, сукупність яких беззаперечно б свідчила про виправлення та перевиховання засудженого станом на час розгляду подання.

Тож, оцінюючи усі обставини у сукупності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що на даний час наявні підстави умовно-дострокового звільнення засудженого від відбу вання призначеного за вироком суду покарання.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини в їх сукупності, колегія суду погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про відсутність достатніх обгрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно- дострокового звільнення від відбування покарання, - є передчасним, а відтак ухвала суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню з постановлениям судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні подання в.о.начальника колонії, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

В даному випадку суд наголошує на тій обставині, що ухвала суду апеляційної інстанції щодо відмови в застосуванні до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України (умовно дострокового звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі), - була винесена 27.11.2024 року, - тобто лише за два місяці до винесення судового рішення судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні (про застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням), а тому суд вважає, що за такий короткий період часу (лише два місяці), - об`єктивні обставини справи, - змінитися не можуть.

Так, з огляду на аналіз мотивувальної частини ухвали суду апеляційної інстанції, - підставами для відмови в задоволенні до засудженого ОСОБА_5 пільги послугуапли наступні обставини:

- вчинення засудженим злочину в стані алкогольного сп`яніння;

- значна кількість потерпілих по кримінальному провадженні, при цьому має місце, -

- повне невідшкодування засудженим потерпілим шкоди, яка заподіяна внаслідок скоєння злочину;

- перебування засудженого в розшуку тривалий час, - більше 4 (чотирьох років);

При цьому, суд першої інстанції в рамках даного кримінального провадження більш ретельно дослідив обставини справи, на які вказував суд апеляційної інстанції, як на підставі для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань, та при цьому суд зазначає наступне:

- що стосується того, що засуджений ОСОБА_5 перебував в розшуку тривалий час (більше чотирьох років) з моменту вступу вироку у відношенні нього до початку відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, то суд зазначає наступне:

- дійсно, - матеріалами справи підтверджено той факт, що засуджений після вступу у його відношенні вироку суду, на підставі якого його було засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі, - покарання не почав відбувати відразу, переховувався, в зв`язку з чим перебував у розшуку більше чотирьох років.

Суд критично відноситься до твердження засудженого, що засуджений лікувався в цей період, так як на пропозицію суду надаті відповідні докази, - засуджений відмовився, зазначивши, що таких доказів в нього немає.

Також суд критично відноситься до тверждження засудженого про те, що засуджений не відбував призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі в зв`язку з тим, що здійснював догляд свого неповнолітнього сина, так як суд зазначає, що наявність неповнолітньої дитини у особи, яку засуджено вироком суду до реального позбавлення оволі, - не є підставою для невідбування покарання чи відстрочки виконання вироку в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Окрім того, - засудженим належними та допустимими доказами не підтверджено в судовому засіданні про наявність в нього на період, в який він переховувався відл відбування покарання неповнолітньої дитини, та не підтверджено сам факт догляду за дитиною.

А тому, - суд вважає, що правова позиція, якою засуджений обгрунтовує своє ухилення від відбування покарання у виді позбавлення волі, - є юридично нікчемною, та, відповідно, такою, яка не приймається судом до уваги.

Крім того, суд критично відноситься до того твердження засудженого, що не його вина в тому, що він не відбував покарання, а вина державних органоів в тому.

Свою критичність суд обгрунтовує тим, що, як4 вбачається з матеріалів справи, - засуджений перебував в розшуку, тобто, - апріорі слід вважати, що державні органи виконали свої функціональні обов`язки, які, зазвичай застосовуються до осіб, - які ухиляються від виконання вироку в частині відбування реального покарання у виді позбавлення волі, - так як засуджений був оголошений офіційно в розшук.

- що стосується відшкодування шкоди потерпілим, то суд зазначає наступним:

- так, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини вироку, - в рамках кримінального провадження, в якому засуджено ОСОБА_5 , - 4 (чотири) потерпілих особи, - фізичні особи.

Згідно вироку суду на користь потерпілих з засудженого стягнути як матеріальну, так і моральну шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, - засудженим з часу винесення вироку по даний час (розгляд клопотання про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засудженим не відшкодовано жодної гривні потерпілим.

Що ж до твердження засудженого, що його батьком в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином, - було подаровано потерпілому ОСОБА_9 житловий будинок та автомобіль, - то таке твердження засудженого в судовому засіданні не підтвердилося.

При цьому, - суд наголошує на тому, що засудженому як і судом, так і прокурором, - було пояснено засудженому заявити клопотання в про оголошення перерви в судовому засіданні, - з метою підготовчки та подачі до суду письмових документів, які б підтверджували факт відшкодування потерпілим шкоди , заподіяної злочином.

Так, судом роз`яснено було засудженому, що факт оформлення правочину у виді договору дарування може бути підтверджено копією нотаріального договору дарування, копія якого знаходиться в нотаріуса, який такий правочин засвідчував, і що такі копії зберігаються згідно правил діловодства десятки років, окрім того, - факт переходу права власності на потерпілого на житловий будинок може бути підтверджено Витягом з Загальнодержавного реєстру права власності, який засуджений, навіть відбуваючи покарання, - може замовити через ЦНАП в відповідному органі місцевого самоврядування, яким є Кагарлицька міська рада.

Незважаючи на зусилля як суду, так і прокурора, які були направлені на роз`яснення права засудженому подати додаткові докази до матеріалів кримінального провадження, - засуджений відмовився скористатися своїм процесуальним правом заявити клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, та відмовився подати до суду додаткові докази, які б засвідчували факт відшкодування шкоди, яка заподіяна злочином, який скоїв засуджений.

Суд наголошує, що судом при здійсненні правосуддя в рамках даного кримінального провадження (застосування до засудженого положень ст. 82 КК України, - пільги, - заміна покарання більш м`яким покаранням), - було здійснено всі процесуальні можливості для витребування та приєднання до справи доказів, - для винесення законного, справедливого, обгрунтованого рішення.

- Що стосується засудженим не відшкодовано процесуальні витрати по кримінальному провадженню, то суд зазначає наступне:

- Як вбачається з резолютивної частини вироку, - з засудженого стягнено на користь держави кошти на залучення експерта (загалом за проведення чотирьох експертиз), та стягнуто кошти на користь комунального закладу кошти за лікування потерпілих.

Проте, - моменту винесення вироку, а саме, - з 03.05.2018 року та по даний час (чотири з половиною роки), - засудженим не відшкодовано ні гривні процесуальних витрат по кримінальному провадженні та витрат на лікування потерпілих.

До твердження засудженого, що він відшкодує такі витрати після того, як звільниться з місця позбавлення волі, - суд відноситься критично, адже суд вважає, що за такий тривалий період часу, який минув з моменту винесення вироку, та по даний час, - засудженим при його бажанні можлво було б хоча б почати відшкодовувати процесуальні витрати та витрати на лікування потерпілих, при цьому суд вважає, що об`єктивних, непереборних обставин, які б заважали засудженому відшкодовувати вищевказані витрати немає.

Окрім того, суд звертає увагу на поведінку засудженого під час судового засідання, яке відбулося 28.01.2025 року.

- суд наголошує на тому, що як і судом, так і прокурором в судовому засіданні, - було здійснено роз`яснення засудженому про його право подати додаткові докази, які прямо впливають на вирішення питання про застосування джо засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - було роз`яснено засудженому джерела набутття таких доказів та порядок їх подання до суду, проте, - засуджений категорично відмовився скористатися своїми правами, під закінчення судового засідання засуджений вів себе зухвало, висловлював наміри покинути судове засідання, так як на його переконання суд був не налаштований на застосування до засудженого пільги, про яку просив засуджений.

Загалом, - суд констатує той факт, що показання засудженого з питань, які мають значення для застосування до такого засудженого пільги, - в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтвердилися, а тому до показань засудженого суд відноситьтся критично.

Окрім того, суд наголошує на тому, що суд Апеляційної інстанції констатував той факт, що:

- засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, - матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду, як і відсутні достатні докази, сукупність яких беззаперечно б свідчила про виправлення та перевиховання засудженого станом на час розгляду подання.

Суд зазначає, що факт виправлення та перевиховання засудженого є однією із підстав для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, а так як суд апеляційної інстанції констатував відсутність факту виправлення та перевиховання засудженого, то суд першої інстанції вважає, що неможливо застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України

Що ж до тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 станом на час винесення даної ухвали має 7 (сім) заохочень та не має жодного дисциплінарного стягнення, то суд вважає, що сам по собі цей факт, - не є достатнім для задоволення клопотання засудженого, так як правослухняна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого, а не його правом, крім цього, - суд зазначає, що при визначенні факту виправлення та перевиховання засудженого враховується комплекс даних про поведінку засудженого, обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), поведінка засудженого під час відбування покарання в розрізі відшкодування шкоди потерпілим, відшкодування процесуальних витрат, тощо.

Отже, - вищевикладені обставини і є, на думку суду, - для відмови в задоволенні клопотання засудженого.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 25, 51, 57, ст. 59 1, ст. 82, ч. 2 ст. 286 КК України, ППВСУ «Про умовно дострокове звільнення засуджених та заміну покарання більш м`яким», Законом України № 3342-1Х від 23 серпня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Поті, Грузія, особи без громадянства, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 03.05.2018 року Коростишівським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, (вирок набрав законної сили 11 липня 2018 року), -

- 11.07.2018 року Апеляційним судом Житомирської області винесено ухвалу, згідно якої вирок Коростишівського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині виршення цивільного позову, - скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку висновку суду про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_6 , якому спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_7 , якій спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, -

- який відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі в Державній Установі «Кагарлицька ВК № 115», - щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, (пільги), -

- щодо заміни призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 7 діб з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1