УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 453/1721/21

провадження № 51-5542ск24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року і

встановила:

за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 01 серпня

2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 6 211 грн 38 коп відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 15 877 грн 22 коп витрат на правову допомогу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінено в частині призначеного покарання. Звільнено ОСОБА_6 на підставі

ст. 75 КК України від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на два роки. Покладено на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишено без змін.

Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, ОСОБА_6 близько 18:00 год 27 серпня 2021 року, перебуваючи поблизу приміщення школи по вул. І. Франка у с. Криве Стрийського району Львівської області, під час конфлікту, котрий стався на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_5 , реалізовуючи свій умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, вирвав з рук ОСОБА_5 дерев`яну палицю, наніс нею численні удари по тілу останньої. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України, просить скасувати постановлену ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування зазначає, що суд апеляційної інстанції змінив призначене покарання ОСОБА_6 , не дивлячись на те, що останній лише під час останнього слова визнав свою вину під тиском досліджених та перевірених судом доказів, жодною мірою не сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро не розкаявся. При цьому вказує, що ОСОБА_6 жодного разу не поцікавився станом здоров`я потерпілої, не намагався налагодити з нею відносини, що свідчить про його байдужість до вчинених дій. Також звертає увагу, що на думку потерпілої слід критично віднестися до добровільності відшкодування заподіяної шкоди, оскільки з аналізу поданої квитанції про грошовий переказ вбачається, що його було вчинено вимушено, в останній день перед подачею апеляційної скарги. Крім того зазначає про те, що на сьогоднішній день хвороба ОСОБА_6 перебуває в стані ремісії, прогресу у хворобі з 2019 року не спостерігається. На його думку, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі належним чином не обґрунтував неправильність застосування місцевим судом Закону України про кримінальну відповідальність.

Мотиви Суду

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до скарги копії судових рішень, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за які його засудженого, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги представника потерпілоївбачається, що він, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із дискреційними повноваженнями.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують чи обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так у процесі перевірки вироку в межах апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції вказав, що зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд під час призначення покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та сукупність усіх обставин, що його характеризують, зокрема умисну форму вини, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мотиви кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, відсутність щирого каяття, визнання вини лише в останньому слові, не відшкодування заподіяної ним ОСОБА_5 шкоди. Суд урахував, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою, яка досягла пенсійного віку, а також врахував місцевий суд його незадовільний стан здоров`я.

Разом із тимапеляційний суд, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, у своєму рішенні зазначив про те, що: обвинувачений

ОСОБА_6 , хоча і в останньому слові, проте вину визнав, критично ставиться до своїх дій, відшкодував шкоду потерпілій, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює старостою села, позитивно характеризується, пенсіонер за віком, що свідчить про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, має незадовільний стан здоров`я.

З урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його критичного ставлення до вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, та про доцільність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до відповідальності.

Ухвала апеляційного суду в частині призначення засудженому покарання достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим колегія суддів не вбачає. Висновок суду про необхідність обрання засудженому саме такого покарання належно вмотивований.

Доводи касаційної скарги представника потерпілої не містять даних про порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 жовтня

2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3