Номер провадження: 11-кп/813/847/25
Справа № 521/4754/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року про закриття кримінального провадження №0000009 від 03.01.2023 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шимановськ, Амурської області Російсбкої Федерації, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

-15.08.2018 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч.3 ст.185; ч.1 ст.125; ч.1 ст.186; ч.2 ст.185; ч.3 ст.357, із застосуванням 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, 12.11.2021 року звільнений з Голопристанської виправної колонії Херсонської області №7 у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою кримінальне провадження №0000009 від 03.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України - закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі ч.7 ст.38 КУпАП суд ухвалив рішення про виділення матеріалів провадження та направлення їх до ВП №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області, для вирішення питання про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст.51 КУпАП.

Судові витрати пов`язані з проведенням судових експертиз у даному кримінальному провадженні віднесені за рахунок держави.

Ухвалою вирішено питання стосовно долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він, в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, 03.01.2023 року, приблизно о 08:00 год, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, шляхом пошкодження металевого ролету за допомогою металевої викрутки та розбиття скла на металопластикових дверях, проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_3», звідки намагався викрасти майно на загальну суму 990 грн 32 коп, проте довести звій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки був помічений та затриманий працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_9 були кваліфіковані ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження місцевий суд послався на те, що вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_9 не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн. - станом на 2023, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК.

З наведених мотивів місцевий суд закрив кримінальне провадження на підставі 4-1 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну ухвалу в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів, зокрема просить:

1)витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/115-23/313-Д від 10.01.2023, вартість якої склала 566,34 гривень; судової-трасологічної експертизи № СЕ-19/115-23/312-ТР від 11.01.2023, вартість якої склала 934,90 гривень; судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/115-23/1421-Д від 27.01.2023, вартість якої склала 755,12 гривень; судової-трасологічної експертизи № СЕ-19/1 15-23/858-Д від 25.01.2023, вартість якої склала 1887,80 гривень, а всього на суму 4144,16 гривень - віднести на рахунок держави;

2)витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 185 від 13.01.2023, вартість якої склала 410 гривень - віднести на рахунок експерта ОСОБА_10 (свідоцтво №1847 від 25.11.2016);

3)на підставі ст.100 КПК України речові докази: викрутку не фігурну із полімерною жовтою ручкою обмотаною скотчем - знищити; посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, виданого на ім`я ОСОБА_11 - повернути законному власнику.

В іншій частині прокурор просить ухвалу суду залишити без змін.

Прокурор зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу процесуальних витрат, їх розміру та не визначив усіх суб`єктів, яким такі витрати мають бути відшкодовані, а лише формально зазначив, що процесуальні витрати, підлягають віднесенню за рахунок держави.

Водночас у даному кримінальному провадженні, наявні документально підтверджені витрати, мають бути правомірно віднесені на рахунок держави та судового експерта ОСОБА_10 .

Проте, судом в оскаржуваній ухвалі суду не вказано суму витрат та за які конкретно судові експертизи витрати підлягають віднесенню на рахунок держави та приватного судового експерта.

Окрім того, судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки викрутка нефігурна із полімерною жовтою ручкою обмотаною скотчем - є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому підлягає знищенню; посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, виданого на ім`я ОСОБА_11 - підлягає поверненню власнику.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

За приписами ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор оскаржує ухвалу суду в частині вирішення питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, не оспорюючи при цьому висновків суду про наявність підстав для закриття кримінального провадження в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури, суду та іншими учасниками кримінального провадження.

За приписами ст.118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд не вирішив питання щодо розподілу процесуальних витрат, їх розміру та не визначив усіх суб`єктів, яким такі витрати мають бути відшкодовані, а лише формально зазначив, що процесуальні витрати, слід віднести на рахунок держави.

Між тим, резолютивна частина судового рішення повинна бути викладена чітко і ясно, щоб при виконанні ухвали не виникало сумнівів щодо змісту рішень, викладених у цій частині, зокрема рішень щодо процесуальних витрат.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги процесуального закону та висновок Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений в постанові від 01.02.2024 року (справа №930/497/23), відповідно до якого, у разі закриття кримінального провадження процесуальні витрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою встановлення вартості викраденого майна, ідентифікації особи за слідами рук та ідентифікації слідоутворюючих поверхонь, на підставі ст.242 КПК, проведено судові експертизи (судово- дактилоскопічні, судово-трасологічні та судово-товарознавча). За результатами проведення яких складено висновки: від 10.01.2023 року №СЕ-19/115-23/313-Д; від 11.01.2023 року №СЕ-19/115-23/312-ТР; від 27.01.2023 року №СЕ-19/115-23/1421-Д; від 25.01.2023 року №СЕ-19/115-23/858-Д; від 13.01.2023 року №185, а вартість проведення вказаних експертних досліджень, склала: 566,34 грн; 934,90 грн; 755,12 грн; 1887,80 грн; 410 грн, відповідно; а всього на суму 4554,16 гривень.

Тобто, у даному випадку наявні документально підтверджені матеріалами справи витрати, які мають бути правомірно віднесені на рахунок держави та судового експерта ОСОБА_10 (свідоцтво №1847 від 25.11.2016).

Проте, місцевий суд в оскаржуваній ухвалі не прийняв передбаченого процесуальним законом рішення щодо процесуальних витрат, не зважаючи на те, що компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

Так, у резолютивній частині оскарженої ухвали суд зазначив, що судові витрати пов`язані з проведенням судових експертиз у даному кримінальному провадженні, підлягають віднесенню на рахунок держави, однак не вказав суму витрат та за які конкретно судові експертизи витрати підлягають віднесенню на рахунок держави та приватного судового експерта.

Крім того, судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 з огляду на наступне.

Частиною 6 ст.100 КПК передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Речовими доказами, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ч. 9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Всупереч вищевикладеним положенням кримінального процесуального закону, у резолютивній частині ухвали суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо долі речових доказів вказав, що речовий доказ - посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, виданого на ім`я ОСОБА_11 та викрутку не фігурну із полімерною жовтою ручкою обмотаною скотчем повернути обвинуваченому ОСОБА_9 .

Таким чином, судом першої інстанції, не врахував положень ст.100 КПК, та неправильно вирішив питання щодо долі зазначених речових доказів, оскільки зазначена викрутка - є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому підлягає знищенню. В свою чергу, посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, виданого на ім`я ОСОБА_11 , не належить обвинуваченому, тому підлягає поверненню власнику.

Наведені обставини слугують підставою для зміни вироку суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала суду підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року про закриття кримінального провадження №0000009 від 03.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України - змінити.

Викласти абзац 3 резолютивної частини ухвали в наступній редакції: -

«Витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/115-23/313-Д від 10.01.2023 року, вартість якої склала 566,34 гривень; судової трасологічної експертизи №СЕ-19/115-23/312-ТР від 11.01.2023 року, вартість якої склала 934,90 гривень; судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/115-23/1421-Д від 27.01.2023 року, вартість якої склала 755,12 гривень; судової трасологічної експертизи №СЕ-19/1 15-23/858-Д від 25.01.2023 року, вартість якої склала 1887,80 гривень, а всього на суму 4144,16 гривень - віднести на рахунок держави;

витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №185 від 13.01.2023 року, вартість якої склала 410 гривень - віднести на рахунок експерта ОСОБА_10 (свідоцтво №1847 від 25.11.2016)».

Змінити ухвалу в частині вирішення долі речових доказів:

1)викрутку не фігурну із полімерною жовтою ручкою обмотаною скотчем - знищити;

2)посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, виданого на ім`я ОСОБА_11 - повернути законному власнику.

В іншій частині оскаржену ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4