Справа № 346/4688/24
Провадження № 11-кп/4808/74/25
Категорія ст. 72 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування в строк відбування остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі періоду його попереднього ув`язнення.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування в строк відбування остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі 27 березня 2013 року вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 194, п. п. 1, 4, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, періоду його попереднього ув`язнення з 10 травня 2012 року по 17 лютого 2015 року включно з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що в розглядуваній судом заяві засудженого заявлено ті ж вимоги, які вже були предметом судового розгляду, оскільки судом встановлено, що 27 березня 2013 року вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 194, п. п. 1, 4, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою від 01 серпня 2016 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу розглянуто клопотання вказаного засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в тому числі, з 10 травня 2012 року по 17 лютого 2015 року включно та вирішив зарахувати в строк покарання вказаному засудженому строк попереднього ув`язнення з 10 травня 2012 року по 26 червня 2013 року включно, та з 03 вересня 2014 року по 17 лютого 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

А тому суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_7 слід відмовити.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити його вимоги.

Вказує, що засуджений до довічного позбавлення волі, при цьому зазначає, що він є особою на яку поширюється ОСОБА_10 . Зазначає, що при зарахуванні строку попереднього ув`язнення йому було пропущено період з 27 червня 2013 року по 02 вересня 2014 року, саме в цей період він був в Одеському СІЗО 21.

Вказує, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, оскільки під час судового засідання у нього був відсутній захисник, чим порушеного його право на захист.

Також вказує, що бажав особисто бути присутнім в судовому засіданні бо погану чув при проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, але таке прохання було проігнороване судом.

Наголошує, що в ухвалі суду невірно вказано його дані, а саме вказаний його брат ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому виходячи з вказаної ухвали відмовлено в перерахунку періоду не йому.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 просили задовольнити апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні рішення суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За приписами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дія вказаного закону розповсюджувалась на кримінальне провадження щодо ОСОБА_7

ОСОБА_7 27 березня 2013 року засуджений вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 194, п. п. 1, 4, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом встановлено, що ухвалою від 01 серпня 2016 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу розглянуто клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в тому числі, з 10 травня 2012 року по 17 лютого 2015 року включно та строк попереднього ув`язнення з 10 травня 2012 року по 26 червня 2013 року включно, та з 03 вересня 2014 року по 17 лютого 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 5).

Колегія суддів вважає, що твердження апелянта про те, що при зарахуванні строку попереднього ув`язнення йому було незаконно відмовлено в зарахуванні період з 27 червня 2013 року по 02 вересня 2014 року, оскільки в цей період він був в Одеському СІЗО 21 не є слушним.

Так, станом на 27 червня 2013 року вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2013 року набрав законної сили, а період з 27 червня 2013 року по 02 вересня 2014 року вважається часом, з якого засуджений ОСОБА_7 відбував покарання. 03 вересня 2014 року його було етаповано на розгляд його касаційної скарги. Вказані факти не оспорює сторона захисту.

Тому, в даному випадку, вказаний період неможливо зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, застосувавши ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання засудженого ОСОБА_7 на порушення його права на захист через те, що під час судового засідання у нього був відсутній захисник.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17 вересня 2024 року (а.с. 18-19) ОСОБА_7 призначено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Івано-Франківській області. в матеріалах провадження наявні документи, що підтверджують повноваження захисника (а.с. 24- 25).

Як вбачається з журналу судового засідання (а.с. 26-27) та переглянутого відеозапису фіксації судових засідань, що міститься на оптичному диску в матеріалах справи під час судового засідання 17 жовтня 2024 року був присутній захисник ОСОБА_12 , а тому не було порушено права на захист засудженого ОСОБА_7 .

Той факт, що суд першої інстанції не зазначив, в ухвалі суду, захисника за умови його присутності в судовому засіданні, що підтверджується відеозаписами є очевидною помилкою, яка не впливає на рішення суду по суті.

Твердження апелянта про те, що в ухвалі суду невірно вказано його анкетні дані є слушним, проте є опискою суду першої інстанції, яка виправлена ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04 листопада 2024 року, яку не було оскаржено в передбаченому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засудженим заявлено ті вимоги, які вже були предметом судового розгляду.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в клопотанні засудженого ОСОБА_7 про зарахування в строк відбування остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі періоду його попереднього ув`язнення, оскільки воно є безпідставним та не ґрунтується на відповідних нормах КК України та КПК України.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування в строк відбування остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі періоду його попереднього ув`язнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5