Справа № 203/596/25
Провадження № 1-кс/0203/575/2025
УХВАЛА

03 лютого 2025 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 23.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року,

встановив:

27.01.2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська поштою надійшла скарга ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 23.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 23.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим;

- зобов`язати слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою, вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки у встановленому законом порядку.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначила, що оскаржувана постанова є незаконною, невмотивованою, бо слідчий зловживає своїми процесуальними правами, проявляє умисну недобросовісність під час виконання своїх службових повноважень. За твердженнями заявника, належною правовою процедурою до особи, яка зазнала шкоди від кримінального провадження, є її залучення в якості потерпілої та вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки з подальшим проведенням слідчих дій, чого слідчим ОСОБА_4 зроблено не було. На думку заявника, слідчий ОСОБА_5 , відмовляючи у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні, перешкоджає їй в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, в участі у проведенні слідчих (розшукових), інших процесуальних дій, обмежує права захисту потерпілого у кримінальному провадженні.

Тому заявник звернулась до суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 27.01.2025 року, судову справу №203/596/25, провадження №1-кс/0203/575/2025, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано судді канцелярією суду 30.01.2025 року.

Ухвалою суду від 30.01.2025 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено розгляд скарги до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зобов`язано відповідальних осіб у строк до 03.02.2025 року надати суду для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №30000023 від 11.01.2022 року.

У судове засідання, призначене на 03.02.2025 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Разом із скаргою заявник подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, підтримала вимоги скарги та просила суд їх задовольнити.

Слідчий причини неявки суду не повідомив та не виконав вимоги ухвали суду від 30.01.2025 року в частині надання матеріалів кримінального провадження №30000023 від 11.01.2022 року для огляду у судовому засіданні.

Суд на підставі положень ст. ст. 107, 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності учасників справи за наявними у скарзі матеріалами та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні у Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №30000023 від 11.01.2022 року.

11.12.2024 року заявник склала та направила на адресу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, клопотання про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року.

Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 від 23.12.2024 року ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року.

За змістом постанови слідчий послався на положення ст. 55 КПК України та зазначив, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні не встановлено даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної чи майнової шкоди діями працівників Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області чи працівниками інших підрозділів поліції.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3, 5 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених обставин по скарзі дає суду підстави для висновку, що оскаржувану постанову слідчого не можна вважати вмотивованою. Оскільки в оскаржуваній постанові слідчий не аналізує вимоги заяви заявника та обставини кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених ним слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема, в частині встановлення чи спростування факту завдання заявнику матеріальної та моральної шкоди діями працівників поліції. Натомість слідчий посилається на положення ст. 55 КПК України та зазначає, що у ході досудового розслідування ним не було встановлено обставин, які б свідчили про завдання заявнику моральної, майнової шкоди діями працівників поліції. Проте слідчий не мотивує, яким чином він встановив відсутність такої шкоди, які вчинені ним слідчі чи інші процесуальні дії передували цьому.

Суд також бере до уваги те, що частина 2 статті 55 КПК України передбачає, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Натомість в силу частини 5 статті 55 КПК України постанова слідчого про відмову у визнанні заявника потерпілою невмотивована та не містить посилань слідчого на наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заявнику не завдано шкоди, відповідно до частини 1 статті 55 КПК України.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_3 , а саме: в частині вимог про скасування постанови слідчого від 23.12.2024 року та про зобов`язання слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою скарга підлягає задоволенню, а в іншій частині вимог скарга задоволенню не підлягає, оскільки вирішення питань про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні, вручення їй пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, відповідно до вимог ст. 55 КПК України, віднесено до виключної компетенції органу досудового розслідування та прокурора.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 23.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 від 23.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року.

Зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.12.2024 року про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №30000023 від 11.01.2022 року, в порядку, визначеному ст. 220 КПК України.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1