Справа № 173/3403/24
Номер провадження1-кп/173/239/2024
В И Р О К

іменем України

19 грудня 2024 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000558 від 14 жовтня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка, Красноармійського району, Донецької області, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, з середньо спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби під час мобілізації, солдата, розвідника 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 42 від 17.03.2023 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду розвідника 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 3, 21, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, ОСОБА_4 , 14.10.2024 о 20 год. 37 хв., перебуваючи поблизу будинку № 5 провулку Спортивний, смт. Дніпровське, Кам`янського району, Дніпропетровської області, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей, достовірно знаючи про неправдивий характер поширюваної ним інформації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за допомогою власного мобільного телефону Моto Е20 ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , обладнаного сім-картами оператора ТОВ «лайфсел» НОМЕР_4 та ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_5 , здійснив дзвінок з номеру НОМЕР_4 на спецлінію «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області та повідомив завідомо неправдиву інформацію про замінування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якому знаходяться члени його сім`ї.

За результатами перевірки повідомлення ОСОБА_4 про підготовку вибуху житлового будинку, будь-яких вибухових речовин, вибухових пристроїв чи інших предметів, які могли бути використані для здійснення вибуху в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено не було, що підтверджує неправдивість повідомленої ОСОБА_4 інформації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення, підтвердив, що обставини викладені прокурором в обвинувальному акті відповідають дійсності. Показав, що за адресою свого місця проживання 14 жовтня 2024 року ввечері перебував у стані алкогольного сп`яніння, посварився з дружиною, вийшов на вулицю, з метою помсти останній зателефонував на 102 та повідомив неправдиву інформацію про замінування. Усвідомлював, що інформація неправдива, але про це повідомив поліцейським лише в приміщенні відділку поліції. З приводу скоєного шкодує, зробив висновки, просив суворо не наказувати.

Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, який критично ставиться до скоєного, щиро розкаявся, тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням до нього ст. 75 КК України. Вирішити питання щодо речових доказів та витрат за проведення експертизи.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 259 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з цим, суд приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 17 грудня 2024 року, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та його спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливо без ізоляції від суспільства.

Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем за мобілізацією, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем проходження служби характеризується негативно, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставини, що обтяжує покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 259 КК України.

На думку суду призначене покарання у виді позбавлення волі буде мати стримуючий ефект до вчинення в подальшому кримінальних правопорушень. Беручі до уваги зазначене вище, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній усвідомив що накоїв, активно сприяв розкриттю злочину, критично ставиться до скоєного, раніше не судимий, а тому його виправлення можливе без реального відбування покарання. Суд вважає можливим надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання. При цьому, слід покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Оскільки ОСОБА_4 на час ухвалення вироку є військовослужбовцем, даних про те, що він звільнений з військової служби, матеріали кримінального провадження не містять, тому, керуючись приписами ч. 4 ст. 76 КК, суд вважає необхідним покласти нагляд за засудженим на час проходження ним військової служби на командира відповідної військової частини.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.

Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт накладений на майно відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/3297/24 від 22.10.2024 підлягає скасуванню.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню пов`язанні з проведенням експертизи відео звукозапису № СЕ-19/104-24/42581-ВЗ в порядку ст. 118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд

У ХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 , на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні пов`язані із проведенням по справі судової експертизи відео-, звукозапису № СЕ-19/104-24/42581 -ВЗ від 22 жовтня 2024 року в сумі 3183 грн. 60 коп.

Арешт накладений відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/3297/24 від 22.10.2024 на майно, а саме: мобільний телефон марки Moto E20 сірого кольору, який був вилучений 14.10.2024 в під час огляду добровільно наданих ОСОБА_4 скасувати.

Речовий доказ - мобільний телефону Моto Е20 ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 який відповідно до квитанції № 1499 переданий на зберігання до камери схову речових доказів ВП № 3 Кам`янського РУП в ГУНП в Дніпропетровській області - повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1