Справа № 358/279/21 Провадження № 1-кп/358/65/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи відносно якої передбачається

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 000009 від 11 січня 2021 року відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Федорівка Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітній дітей не має, який офіційно не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.06.2017 Богуславським районним судом Київської області за ч.1, ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання в іспитовим строком на 2 роки,

за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за №000009 від 11 січня 2021 року відносно ОСОБА_4 , за вчинення суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння.

Особа, відносно якого розглядається клопотання, ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 підтримали клопотання захисника.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що оскільки дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, тому, зважаючи на спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дії останнього підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.162 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ст.49 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання за викликом не прибула, про дату, час та місце розгляду судового провадження була повідомлена належним чином. Сторони кримінального провадження щодо розгляду клопотання захисника ОСОБА_4 за відсутності потерпілої не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд дійшов такого висновку.

09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон № 3886-IX), яким статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст. 185, 190, 191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З цього виходить, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21).

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2021 році становила 2270 грн.

Вчинене ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за вчинення 10.01.2021 року таємного викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 293,90 грн., поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України, тобто діяння ОСОБА_4 втратили кримінальну караність та мають ознаки адміністративного правопорушення.

Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у інше приміщення, підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння відсутні, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.

Щодо клопотання прокурора.

Так, на розгляд суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_4 , яке підлягає розгляду в порядку Глави 39 КПК «Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру» та ОСОБА_4 не набув статусу обвинуваченого.

Окрім того, в клопотанні вказано, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та його дії не кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

В ч. 2 ст. 19 КК України зазначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 49 КК України передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності після спливу певного проміжку часу з дня скоєння діяння до моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, в зв`язку з чим прокурор подав до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо останнього, а не обвинувальний акт.

Згідно висновку експерта №34 від 20.01.2021 року, суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 вчинив у стані неосудності, що виключає склад злочину, оскільки відсутній його суб`єкт, яким може бути лише осудна особа.

Враховуючи, що до суду надійшло кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо нього, як до особи, яка під час вчинення цього діяння перебувала в стані неосудності, останній не є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та на підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 350, 371, 512 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 000009 від 11 січня 2021 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з декриміналізацією, відповідно до Закону України №3886 - IX від 18 липня 2024 року - відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - відмовити.

Продовжити судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 000009 від 11 січня 2021 року відносно: ОСОБА_4 за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1