Провадження 1-кп/193/131/24
В И Р О К

іменем України

20 грудня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за №0000217 від 22.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Желєзнодорожний Княжпогостського району Республіки Комі РФ, росіянина, особи без громадянства, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 16.04.2013 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. 19.11.2018 звільнений умовно - достроково на невідбутий строк: 1 рік, 9 місяців і 28 днів;

2) 26.01.2021 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі;

3) 06.07.2023 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років і 2 місяців позбавлення волі. 26.06.2024 звільнився за відбуттям строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності і маючи не зняті та непогашені у встановленому порядку судимості на шлях виправлення не став і знову вчинив крадіжку за таких обставин.

Так, ОСОБА_3 08.10.2024, приблизно о 14:00 годині, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де разом із ним також проживають його мати ОСОБА_6 та її співмешканець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вільного доступу, зайшов до спальної кімнати потерпілого ОСОБА_5 , де діючи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, який продовжений Указом Президента України № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно викрав з-під подушки на ліжку, грошові кошти потерпілого ОСОБА_5 у сумі 3200 гривень, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_5 , 09.10.2024, приблизно о 14:00, ОСОБА_3 , знову перебуваючи у спальній кімнаті потерпілого ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 , умисно, таємно, повторно викрав частину грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_5 , у сумі 3400 гривень, які останній зберігав на тому ж місці під подушкою на своєму ліжку.

Також, 10.10.2024, приблизно о 14:00, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, перебуваючи у спальній кімнаті ОСОБА_5 за згаданою адресою, у приведений вище спосіб, зі вже з вказаного вище місця,умисно, таємно, повторно, викрав частину грошових коштів ОСОБА_5 в сумі 4000 гривень та розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_5 у загальному розмірі 10 600 гривень, які потерпілому не відшкодовані.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вказаних злочині визнав повністю і пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі 26.06.2024, він, оскільки власного житла не мав, прибув проживати до помешкання по АДРЕСА_2 , у якому його мати проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 . Влаштуватись офіційно на роботу він не мав можливості через відсутність громадянства України, тому проживав після звільнення лише за рахунок випадкових заробітків (випасав корів, виконував іншу тяжку фізичну працю за наймом односельчан). Він помітив, що співмешканець матері ОСОБА_5 ховає власні кошти у себе у кімнаті під подушкою на своєму ліжку. Оскільки роботи за наймом вже не було, а йому потрібні були гроші на власні потреби, він вирішив викрасти частину коштів ОСОБА_5 за кількома заходами. Зокрема, 08.10.2024 о 14:00 год. він вперше викрав з-під подушки на ліжку, що у спальній кімнаті ОСОБА_5 поки останній був зайнятий по господарстві, грошові кошти у розмірі 3200 грн. Далі, 09.10.2024 та 10.10.2024, у приблизно однаковий час (14:00) та у такий самий спосіб, він викрав ще 3400 грн та відповідно 4000 грн, які витратив на власні потреби. Поснив, що щиро шкодує про скоєне, у потерпілого попросив пробачення, обіцяв більше злочинів не скоювати. Просив суворо його не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він проживає більше 20 років з співмешканкою ОСОБА_6 у квартирі по АДРЕСА_2 . У червні 2024 року був звільнений з місць позбавлення волі син співмешканки, який також став проживати разом з ними. У жовні 2024 року він виявив відсутність певної частини власних коштів, які він зберігав у своїй кімнаті під подушкою на ліжку, а саме 10 600 грн. Він відразу запідозрив у викрадені цих коштів саме сина співмешканки - ОСОБА_3 , але він спочатку не хотів зізнаватися, тому він звернувся до поліції з заявою про вчинення крадіжки. Лише після цього ОСОБА_3 зізнався у скоєному, щиро поросив у нього вибачанення і він їх прийняв. Наголосив, що співмешканка ОСОБА_6 сильно захворіла, самостійно пересуватися вже не може, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду. Певний час доглядав за нею він ( ОСОБА_5 ), але через глибокий похилий вік та неналежний стан здоров`я він вже не має можливості не тільки доглядати за співмешканкою, а й за собою. Пояснив, що жодних близьких родичів він не має, й наразі, після звільнення з тюрми, саме обвинувачений ОСОБА_3 здійснює догляд за ними обома, зокрема ходить за продуктами, готує їсти, заготовляє дрова, розпалює піч, доглядає кіз. У разі необхідності викликає швидку. Наголосив, що претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру він не має. Вважає, що ОСОБА_3 сам собі нашкодив, оскільки гроші, які він викрав, призначалися саме для придбання житла йому та його матері, так як квартира, у якій вони всі втрьох проживають, потерпілому не належить і після його смерті спадкоємці безумовно виселять з неї обвинуваченого з його матір`ю. Також зауважив, що ув`язнення обвинуваченого створить загрозу їхньому власному з ОСОБА_6 життю, оскільки доглядати їх через старість та безпорадний стан більше нема кому. У зв`язку з чим наполегливо просив суд призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що учасники судового провадження, у тому числі потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин, суд, у відповідності до вимог ч 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом лише обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно, протиправно, повторно, в умовах воєнного стану, запровадженого на території України згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, таємно, вчинив кілька тотожних поясягань, об`єднаних єдиним злочинним наміром на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 10 600 грн., чим вчинив продовжуючий злочин і підлягає відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, в обвинувальному акті не зазначені і суд, навть за їх наявності, не має права самостійно визначати такі обставини у своєму вироці, оскільки це безумовно призведе до погіршення стану обвинуваченого, що не допускається.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив тяжкий злочин у період з 08 по 10.10.2024 лише після звільнення 26.06.2024 з місць позбавлення волі.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який має задовільний стан здоров`я, але ніде не працює та не навчається, неодружений, здійснює догляд за своєю хворою матір`ю, допомагає у догляді за похилого віку потерпілим (зі слів останнього), за місцем проживання характеризується посередньо (після звільнення з в`язниці до адміністративної відповідальності не притягувався, скарги на нього від мешканців села до сільської ради не надходили), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставини, які обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України за якою він обвинувачується.

При цьому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, за наявності двох пом`якшуючих обставин, критичне ставлення обвинуваченого до скоєного ним злочину його щире каяття, а також беручи до уваги позицію прокурора та потерпілого, який просив не позбавляти його волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з встановленням випробувального строку тривалістю, який, з огляду на не вперше притягнення його кримінальної відповідальності, нещодавне його зільнення з місць позбавлення волі та невідшкодування збитків потерпілому, слід установити на максимальний термін визначений ч. 4 ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень при ухваленні вироку.

Запобіжний захід до обвинуваченого на стадії досудового розслідування чи судового розгляду не обирався, і з огляду на те, що він з`являвся на виклик до суду, необхідності для обрання обвинуваченому запобіжного заходу на час набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0000217 від 22.10.2024 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/1925/24 (провадження №1-кп/193/131/24).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1