Справа № 638/3809/25
Провадження № 1-кп/638/1431/25
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

захисника- ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши в підготовчому судовому засіданні у м. Харкові, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 04.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 04.04.2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.03.2025 справа прийнята до провадження суддею Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою з огляду на наявність ризиків, з підстав наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність. Зазначив, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе усунути встановлені ризики, у зв`язку з чим застосування будь-якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою є недоцільним. Зазначені ризики, які існували на час застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування є актуальними, станом на час розгляду даного клопотання вони не зменшились та не перестали існувати.

Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив з огляду на наявність 2-ї групи інвалідності у обвинуваченого, визначити розмір застави, оскільки родичі обвинуваченого мають грошові кошти, шо можуть бути внесені у якості застави, що буде достатнім засобом забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків судом. Не заперечував щодо етапування обвинуваченого з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував з підстав його необгрунтованості та недоведеності, просив визначити помірний для ОСОБА_6 розмір застави, який буде достатнім запобіжником для виконання останнім покладених на нього судом обов`язків. Не заперечував щодо етапування обвинуваченого з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку своїх захисників, щодо етапування до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не заперечував.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

06.04.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 діб, а саме до 03.06.2024 включно, без визначення розміру застави.

06.09.2024 ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000312 від 04.04.2024 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У подальшому ухвалами слідчих суддів вказаний запобіжний захід був продовжений, востаннє ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2025 строком до 05.04.2025 року.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, санкція за як им передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, яке загрожує обвинуваченому , що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

Так, суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для переховування від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Також ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, зможе вільно спілкуватись та вчиняти тиск на свідків, які не були допитані судом у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не перебуваючи під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме можливість повідомити спільникам у вчиненні даного кримінального правопорушення, про виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливлять притягнення до кримінальної відповідальності усіх винних осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, , що може свідчити про реальну можливість продовжити злочинну діяльність та вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням спрямованості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення вчинення злочину проти національної безпеки України пособництво державі-агресору. Враховуючи наведене, існує високий ризик продовження протиправної діяльності або вчинення нового кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжуватиме вчиняти злочини проти незалежності та територіальної цілісності України та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, оцінюючи сукупність обставин, передбачених в ст. 178 КПК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. В даному випадку, з огляду на особливості справи, продовження строку тримання під вартою не буде

Щодо клопотання захисників обвинуваченого про визначення розміру застави суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та, визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргументи на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

06.04.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 діб, а саме до 03.06.2024 включно, без визначення розміру застави.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що характеризується високим ступенем суспільної небезпеки, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від органів суду, можливості впливати на свідків та інших учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчинення інкримінованого діяння або вчинити інші кримінальні правопорушення, дані про особу обвинуваченого, дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Таким чином, з огляду на наведене вище, з урахуванням доведеності наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, достатньої для виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього судом обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а відтак відмовляє у задоволенні клопотання захисників про визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відмову у задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 про визначення розміру застави.

Крім того суд зазначає, що на теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор», де тримається під вартою та рахується за Дзержинським районним судом м. Харкова.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з колонії до слідчого ізолятору для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Суд зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, який відповідно до приписів ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Таким чином, системний аналіз приписів ст. 318 КПК України, з урахуванням приписів ст. 323 КПК України дає можливість зробити висновок, що участь обвинуваченого(підсудного) у судовому засіданні є обов`язковою, що унеможливлює здійснення судового провадження за його відсутності.

За таких обствин, суд вважає за необхідне епатувати обвинуваченого ОСОБА_6 з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та визначити подальше утримання під вартою ОСОБА_6 в межах зазначеного кримінального провадження в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Керуючись ст. 34, 177,178, 183, 314, 315, 369-372 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днівдо 16 травня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 16 травня 2025 року, включно.

Етапувати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для подальшого тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначення розміру застави відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою та відмови у зміні запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 7 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 19.03.2025.

Суддя ОСОБА_1