Справа № 127/2750/22
Провадження №11-кп/801/379/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених в режимі відеоконференції: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено 21 квітня 2021 року до ЄРДР за № 0000248, обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено 26 січня 2021 року до ЄРДР за № 0000051, -

в с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 04 лютого 2025 року до 04 квітня 2025 року включно.

Залишено ОСОБА_6 заставу в попередньо визначеному судом розмірі, що становить 214 720 гривень та на попередньо визначених умовах.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 04 лютого 2025 року до 04 квітня 2025 року включно.

Залишено ОСОБА_7 заставу в попередньо визначеному судом розмірі, що становить 90 840 гривень та на попередньо визначених умовах.

Ухвала суду мотивована тим, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних рішень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року та постановити нову про засування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобу електронного контролю за адресою його проживання, або зменшити розмір застави у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною без урахування всіх фактичних обставин справи;

прокурором не доведено обставин для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, указаним у клопотанні;

підозра щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованою;

обвинувачений має міцні соціальні зв`язки (матір 1969 року народження), постійне місце проживання, тривалий час знаходиться під вартою;

визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року та постановити нову про засування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання, або зменшити розмір визначеної застави.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною без урахування всіх фактичних обставин справи;

прокурором не доведено обставин для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, указаним у клопотанні, оскільки заявлені ризики суттєво зменшились;

судом не ураховано соціально стримуючі фактори щодо особи обвинуваченого, а саме: постійне місце реєстрації та проживання, законне джерело доходу, посередня характеристика за місцем проживання, наявність стійких соціальних зв`язків (19-річний син та матір пенсіонерка);

визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підтримали доводи апеляційних скарг з підстав, викладених у них, та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною третьою статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки суду про необхідність продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі № 33977/96 від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» указав, що:

«суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обвинувачення ОСОБА_6 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів за які, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що становить значну суспільну небезпеку, та ОСОБА_7 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів за які, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що становить значну суспільну небезпеку.

Установлено, ОСОБА_6 будучи 10 лютого 2020 року засудженим Вінницьким апеляційним судом Вінницької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, до 3 років позбавлення волі, відбуваючи покарання у ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та знову вчинив умисні особливо тяжкі злочини.

Відповідно до довідки ДУ «Вінницька ВК (№ 86)» від 19 серпня 2021 року ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку, як схильний до вживання і розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин.

Соціальні зв`язки, що мали б стримуючий позитивний вплив на поведінку ОСОБА_6 судом не встановлені.

ОСОБА_7 офіційно непрацевлаштований, раніше судимий, соціальні зв`язки, що мали б стримуючий позитивний вплив на його поведінку, відсутні.

Ба більше, ОСОБА_7 житель іншого регіону, а тому може в будь-який момент покинути місце свого проживання та під загрозою застосування суворої міри покарання - здійснити спроби переховуватись від суду.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування останніх від суду та вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини указує, що в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Указані вимоги судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час розгляду клопотання місцевим судом обґрунтовано залишено обвинуваченим розмір застави у попередньо визначеному розмірі, та покладення на них, у випадку внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відтак істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із залишенням застави у попередньо визначеному судом розмірі залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3