У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002578, за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області, ромської національності, громадянина України, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6

перекладач ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

в провадженні Миколаївського апеляційного суду перебувають матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 1 лютого 2023 року, яким ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено остаточне покарання, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна, ухвалено, запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

03.04.2025 р. до Миколаївського апеляційного суду надійшло друге клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, у порядку ст. 331 КПК України, з тримання під вартою, на домашній арешт з використанням електронного браслету.

В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що Україна, в особі суддів, більше року не виконує та ігнорує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти України» (Chebotar v. Ukraine) заява № 25380/21, від 10 листопада 2022 року.

Захисник вважає, що оскільки, на цей час Європейський Суд вже встановив порушення статті 5 Конвенції, в частині надмірної тривалості тримання під вартою на стадії досудового розслідування, належним індивідуальним заходом у цій справі є зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та негайне звільнення його з-під варти та обрання відносно нього будь-якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Вказує, що ОСОБА_5 знаходиться в жахливих умовах тримання під вартою в Одеському СІЗО та на цей час перехворів на відкриту форму туберкульозу, що підтверджується відповіддю ДУ «Центр охорони здоров`я КВС», яка міститься в матеріалах справи, таким чином, врахування стану здоров`я обвинуваченого, при вирішенні питання про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має важливе значення для забезпечення гарантування права особи на свободу і права на життя.

Окрім того, на цей час ОСОБА_5 познайомився та має наречену, громадянку України, ОСОБА_10 , яка має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ця кімната є неприватизованою та може забезпечити постійне проживання ОСОБА_5 , у м. Одеса, таким чином, на цей час, ОСОБА_5 має тимчасове місце проживання у міста Одесі, де він може проживати у разі зміни запобіжного заходу.

Зауважує, що ОСОБА_5 не вчиняв жодних спроб переховуватись від органів слідства та суду, за цей час прокурор не надав жодних доказів того, що можуть бути такі спроби у вказаному кримінальному провадженні, внаслідок чого не можна стверджувати про те, що він буде переховуватись від органів слідства та суду. Крім того, ОСОБА_5 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено, що виключає вказаний ризик.

Крім того, на даний час на стадії судового розгляду судом допитано вже всіх свідків сторони обвинувачення, отже ОСОБА_5 жодним чином не зможе вплинути на свідків, про що кожного разу заявляє у судових засіданнях прокурор, із моменту затримання ОСОБА_5 до сьогоднішнього часу пройшло вже 8 років і 6 місяців.

Додає, що під час затримання ОСОБА_5 та обрання стосовно нього запобіжного заходу діяв Закон України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», згідно положень якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тобто на даний момент з урахуванням зазначеного, сукупний термін покарання, який зарахований ОСОБА_5 , становить більше 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доводи обвинуваченого та його захисників на підтримку заявленого клопотання, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Розглядаючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передували обранню такого виняткового запобіжного заходу, та перевірити можливість зміни запобіжного заходу.

Згідно з ч. 3 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Отже, у разі засудження особи до арешту чи позбавлення волі, він має бути взятий під варту, і лише у виключних випадках стосовно такої особи може бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою до набрання вироком законної сили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинах, за які йому вироком суду першої інстанції призначені покарання, за ч. 4 ст. 152 КК України 15 років позбавлення волі, за п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі без конфіскації майна та за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, тобто обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, слід відбувати реально призначене покарання.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції залишив запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення виконання призначеного покарання, а тому така обставина збільшує ймовірність того, що обвинувачений може вдатися до спроби переховуватись від суду, з метою уникнути покарання, що може перешкодити кримінальному провадженню та судовому розгляду.

В апеляційній скарзі захисники зазначають про невірне відображення у вироку показань свідків та експертів, що, з урахуванням положень ст. 23 КПК України, згідно яким, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно не виключає можливості повторного допиту свідків або експертів у суді апеляційної інстанції, а відтак ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на них, на даний час, має місце.

Наведене вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема на можливість ОСОБА_5 переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків або експертів.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, його стан здоров`я, особливу жорстокість злочинів у яких він обвинувачується, їх невідворотні наслідки, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд не знаходить підстав для задоволення відповідного клопотання захисника ОСОБА_6 .

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з використанням електронного браслету у зв`язку з наявністю тимчасового місця проживання, про що просив захисник, апеляційний суд вважає недоцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, ОСОБА_5 вчинив злочин, маючи постійне місце проживання та соціальні зв`язки, що на думку апеляційного суду свідчить про те, що наявність вказаних обставин, не може слугувати стримуючим фактором.

Доводи захисника щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти України» (Chebotar v. Ukraine) від 10 листопада 2022 року є безпідставними, оскільки вказане рішення стосується надмірної тривалості тримання під вартою на стадії досудового розслідування, і ніяким чином не стосується тримання обвинуваченого під вартою під час апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції, яким ОСОБА_5 визнаний винним та йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі та залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Разом з тим, посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, даних від Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», на підтвердження того, що стан здоров`я не дозволяє обвинуваченому ОСОБА_5 перебувати в умовах слідчого ізолятору до апеляційного суду не надходило.

Водночас, варто зазначити, що захисником раніше вже подавалось клопотання про зміну запобіжного заходу з посиланням на ті ж самі обставини та судом приймалось рішення з цього приводу, у зв`язку з чим, подання захисником повторного клопотання про зміну запобіжного заходу з підстав, що були наведені в попередньому клопотанні, мають ознаки зловживання процесуальними правами та затягування розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, його характеру та наслідків, що настали, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні

Керуючись ч. 3 ст. 331, ст. 376 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3