Провадження №1-кп/522/2505/24
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000277 від 18.05.2023 року, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вишній Волочек Тверської області, Росія, громадянки України, з середньою освітою, пенсіонерки, розлученої, інваліда ІІІ групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 28 ч.2, 111-1 ч.5 КК України,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена - ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000277 від 18.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 28 ч.2, 111-1 ч.5 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_3 . Клопотання мотивував тим, що відносно обвинуваченої продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України. Так, у разі визнання обвинуваченої винною, їй загрожує суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, тож усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує, ОСОБА_3 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, ОСОБА_3 , вчиняючи кримінальне правопорушення, неодноразово контактувала з особами, які могли бути обізнані в її незаконній діяльності та зможуть в подальшому надати викривальні покази щодо аналогічних злочинів. Обвинувачена може незаконно впливати на свідків або інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання. Крім того, ОСОБА_3 , може вчинити інше кримінальне правопорушення, направлене проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки України.

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 . Вказав, що вказані прокурором ризики є не обґрунтованими.

Обвинувачена підтримала позицію захисника.

Суд, заслухавши думку учасників процесу вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду призначено новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 28 ч.2, 111-1 ч.5 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

7 листопада 2024 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 січня 2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Відповідно до статті 331 ч.3 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що ризики щодо обвинуваченої, які були обґрунтовані в минулих ухвалах суду, продовжують існувати й надалі.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки і оборони України, передбаченого статтею 111-1 ч.5 КК України, за який встановлена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Тож розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує їй в разі визнання винуватим, ОСОБА_3 може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого статтею 177 ч.1 п.1 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Також, відносно ОСОБА_3 продовжує існувати ризик, передбачений статтею 177 ч.1 п.3 КПК України, а саме - обвинувачена може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Перебуваючи на свободі, обвинувачена як самостійно, так і через інших осіб, може здійснювати незаконний вплив на даних осіб, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Суд вважає, що ризик впливу на вказаних осіб існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Також, відносно обвинуваченої продовжує існувати ризик передбачений статтею 177 ч.1 п.5 КПК України, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_3 може продовжувати злочинну діяльність.

Суд звертає увагу та те, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченою кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд не вважає слушним посилання прокурора на те, що відносно ОСОБА_3 продовжує існувати ризик, передбачений статтею 177 ч. 1 п.2 КПК України, а саме, що вона може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відносно обвинуваченої ОСОБА_3 наразі не зменшилися та продовжують існувати з високою ймовірністю ризики, передбачені статтею 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на статтю 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей та інші.

Разом з тим, суд бере до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання винуватою; вік та стан здоров`я обвинуваченої, яка є інвалідом ІІІ групи, пенсіонером.

Обставин, передбачених статтею 178 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 судом не встановлено.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, на теперішній час підстави для скасування чи зміни обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м?яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченій не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У силу вимог статті 183 ч.4 КПК України, суд вважає за можливе не визначати ОСОБА_3 розмір застави, оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого статтею 111-1 ч.5 КК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176-178, 182-183, 197 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 28 ч.2, 111-1 ч.5 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 9 лютого 2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1