УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року

м. Київ

справа № 390/968/23

провадження № 51- 297 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року стосовно засудженої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючу, раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Як убачається з вироку суду, 08 травня 2023 року, близько 19:30, поблизу магазину «Меркурій» на вул. Центральна, 16 у с. Бережинка Кропивницького району Кіровоградської області, між ОСОБА_5 та неповнолітньою ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті того, що ОСОБА_6 запропонувала донести додому

ОСОБА_5 придбані покупки, на що остання відреагувала негативно та у грубій формі відмовилася від допомоги. В цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізуючи який, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_5 підійшла до ОСОБА_6 та двома руками почала дряпати її обличчя, а саме в області лівого ока, підборіддя та шиї. Надалі ОСОБА_5 схопила ОСОБА_6 за волосся та каптур кофти, внаслідок чого обоє впали на асфальтоване покриття та

ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, лівою рукою подряпала обличчя з правого боку ОСОБА_6 , а саме в області щоки та губи. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден на верхній та нижній повіці лівого ока, на верхній губі праворуч, на правій щоці, підборідді по центру, передній поверхні шиї, які відповідно до висновку експерта № 418 від 09 травня 2023 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вищезазначений вирок- без змін.

Захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, а саме у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з рішенням якого безпідставно погодився і апеляційний суд, призначив його підзахисній надто суворе покарання, недостатньою мірою врахувавши те, що вона до кримінальної відповідальності притягується вперше та має на утриманні малолітню дитину.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, і правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання та необхідності його пом`якшення до штрафу колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про її особу, яка характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також те, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення вона не визнала та вчинила кримінальне правопорушення стосовно неповнолітньої особи, думку потерпілої, яка підтримала прокурора щодо призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання суд не встановив.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду ОСОБА_7 за апеляційною скаргою останньої, зазначив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого судового рішення.

Так, як убачається з ухвали, суд зауважив, що ОСОБА_5 на момент ухвалення оскаржуваного вироку не мала постійного місця роботи та постійного джерела доходу, а відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення їй покарання у виді громадських робіт, при цьому, обставини, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, а саме те, що ОСОБА_5 раніше не судима та має на утриманні малолітню дитину, були враховані під час призначення покарання судом першої інстанції.

До того ж, як слушно вказав суд, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не працює, призначення їй покарання у виді штрафу поставить її у скрутне матеріальне становище.

Крім того, суд зазначив, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим немає.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог статей 65 - 67 КК під час призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, яке було визначено в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК.

З наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у цьому кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, Суд не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість та не вбачає підстав для його пом`якшення до штрафу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом

не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від

04 грудня 2024 року стосовно засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3