Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 485/1417/19
Провадження № 1-кп/490/261/2020
14 жовтня 2024 року м.Миколаїв
09 жовтня 2024 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалила вирок у кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Снігурівка Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, є інвалідом ІІ групи та виконує польові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засуджувався
якого звинувачено у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального Кодексу України.
Колегією ухвалено визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, в іншій частині висунуте йому обвинувачення визнано судом недоведеним.
Також судом ухвалено про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди.
З цією частиною вироку я є повністю згодним та вважаю в цій частині вирок суду законним та обґрунтованим.
Разом із цим, суд ухвалив частково задовольнити цивільний позов потерпілого про стягнення відшкодування моральної шкоди та стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 2.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В цій частині вирок суду вважаю не тільки таким, що не відповідає закону та фактичним обставинам кримінального провадження, але - й таким, що є облудним - з огляду на таке.
А……В обґрунтування цих вимог ОСОБА_7 посилається про таке:
«Наявність моральної шкоди я обґрунтовую стражданнями пережитими мною та моєю дружиною у зв`язку із самим фактом розбійного нападу. Під час самого розбійного нападу та довгий період після нього ми разом з дружиною переносили емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості. образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.»
1. Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.
Під час вирішення вимог в цій частині просив врахувати, зокрема, що обвинувачений пошкодив його / ОСОБА_7 / майно, отруїв його собаку, вчиняв відносно нього протиправні дії тощо.
2. Обвинувачений проти задоволення позову в цій частині заперечував, спираючись про те, що під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, потерпілий заподіяв йому важкі поранення, зробив його / ОСОБА_6 / інвалідом, чим сам заподіяв йому /обвинуваченому/ істотну моральну шкоду.
Б……Вирішуючи ці вимоги, суду слід було врахувати такі приписи діючого законодавства.
І……Відповідно частини 5 статті 128 Кримінального Процесуального Кодексу України
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
1. Відповідно до частини 3 статті 49 Цивільного Процесуального Кодексу України
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
2. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 виснувала таке
Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
/пункти 6.55 - 6.58/
ІІ……Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 56 Кримінального Процесуального Кодексу України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 1167 Цивільного Кодексу України
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
ІІІ……Відповідно до статті 23 Кримінального Кодексу України
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема,:
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
IV……Порядок застосування цих норм права Верховним Судом розтлумачувався неодноразово.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
2. Верховний Суд у Об`єднаною Палатою Касаційного Цивільного Суду у Постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 розтлумачив таке
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
3. Верховний Суд у Об`єднаною Палатою Касаційного Цивільного Суду у Постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц розтлумачив таке
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
4. Стосовно відшкодування моральної шкоди Верховний Суд виснував таке.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
4.2. У згаданій вище Постанові Об`єднаної Палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, окрім наведеного, зазначається таке
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).
V……Також слід було врахувати й настанови судової практики, що містяться у процитованій у вироку суду Постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 194/1006/17, відповідно до яких:
З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.
Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. При цьому фізичне насильство може полягати у протиправному впливі не лише на зовнішні частини тіла потерпілого (механічне їх травмування), а й внутрішні (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого (насильницьке тримання його в небезпечних для життя та здоров`я умовах).
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй різного ступеню тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі дії, які не призвели до певних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.
Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.
VI……Також слід було врахувати й настанови, що містяться у процитованих у вироку суду
-пункті 4 частини 1 статті 287 Кримінального Процесуального Кодексу України;
-частині 1 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України;
-статті 128 Кримінального Процесуального України
В……Наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики, як на моє переконання, не дозволяють вирішити заявлені ОСОБА_7 вимоги про відшкодування моральної шкоди інакше, ніж таким чином.
І……Під час здійснення цього кримінального провадження потерпілий подав лише позовну заяву, будь-яких інших письмових заяв з цього приводу не те, щоб під час підготовчого провадження, а загалом - під час здійснення судового розгляду - до суду не подавав.
1. Відповідно до прямих вказівок процитованої вище норми частини 3 статті 49 Цивільного Процесуального Кодексу України за таких обставин під час вирішення цивільного позову слід виходи з того, що його /позову/ предмет та підстави є викладеними лише у згаданій вище заяві; усні ж пояснення потерпілого з цього приводу (на необхідність врахування яких й звертали увагу члени колегії суддів під час ухвалення вироку) жодного юридичного значення не мають та враховуватись під час визначення, зокрема, підстав позову, не можуть.
Інакша точка зору ж прямо суперечить згаданим нормам Цивільного Процесуального Кодексу України.
2. Далі, підставами позову у позовній заяві потерпілий зазначає «факт вчинення відносно нього розбійного нападу».
2.1. При цьому з настанов судової практики, що містяться у процитованій вище Постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 194/1006/17 чітко простежується, що під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.
2.2. З огляду на таке слід зазначити, що, як доведено вироком суду, факт вчинення ОСОБА_6 саме таких дій, є недоведеним.
Враховуючи зазначене, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_7 , заявлені з наведених підстав, тобто - з обґрунтуванням своїх вимог лише фактом розбійного нападу, не можуть бути задоволені.
3. Також слід зазначити, що, як зазначалось у вироку суду, злочин, передбачений частиною 3 статті 187 Кримінального Кодексу України, є складним (складеним) та складається не тільки з нападу, але - також з дій щодо проникнення у володіння.
Але про таку підставу позову, як проникнення у володіння потерпілий у своїй позовній заяві не вказує, вийти за межі заявлених вимог суд не вправі.
Таке само по собі вказує, що у задоволенні позову в цій частині слід було відмовити, пояснивши потерпілому право за наявності до того підстав звернутись до суду в порядку цивільного судочинства стосовно цього ж предмету, але з інших підстав, тобто - в разі обґрунтування наявності моральної шкоди обставинами проникнення на територію володіння.
ІІ……Стосовно ж точку зору, що в цьому випадку потерпілий, не зважаючи на те, що працював суддею та прогнозовано є досвідченим юристом, вжив у позовній заяві словосполучення «розбійний напад» не як вказівку про обставини справи, але - як вказівку про «скорочену» кваліфікацію дій обвинуваченого та діяти, виходячи з принципу «jura novit curia» (на необхідність чого також звертали увагу члени колегії суддів під час ухвалення вироку), зауважую таке.
1. Ця точка зору не відповідає вимогам щодо прийнятих в українському мовознавстві правил тлумачення текстів, буяє довільністю тлумачення висловів та вкладанням в них не загальноприйнятих, але - вигідних для осіб, які сприймають текст, смислів.
2. У разі ж, якщо попри хибність такого тлумачення спробувати використати його під час ухвалення вироку, неможливо не прийти до таких висновків.
При цьому, як виснувала Об`єднана Палата Касаційного Цивільного Суду у згаданій вище Постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, тягар доказування наявності моральної шкоди покладається саме на позивача
Та очевидним є те, що наявність моральної шкоди має бути зазначена в позовній заяві, як підстава позову.
2.2. З огляду на такі приписи діючого законодавства слід зауважити, що у поданій заяві ОСОБА_7 про те, що внаслідок самого по собі проникнення на територію його /потерпілого/ домоволодіння настало погіршення або позбавлення позивача можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршились його відносин з оточуючими людьми або настали інші негативні наслідки морального характеру, не йдеться взагалі.
2.3. Та матеріали кримінального провадження не містять ані - доказів, ані - бодай ознак того, що внаслідок самого по собі проникнення ОСОБА_6 на територію домоволодіння ОСОБА_7 настали будь-які з таких наслідків.
Таке само по собі вказує, що в обставинах цього кримінального провадження позивач не довів наявність в нього моральної шкоди
3. Принагідно неможливо не зупинитись на такому.
Як зазначалось вище, ОСОБА_7 посилається про те, що в обставинах, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, відчував почуття «розгубленості… тривоги, страху за своє здоров`я та життя»
Якщо винести «за дужки» можливість вкладення в слова смислів, які відрізняються від прийнятих в українській мові під «розгубленістю» слід розуміти втрату спокою, холоднокровності, рівноваги, рішучості від хвилювання, страху, сорому і т. ін.1.
З огляду на те слід відзначити, що вчинені ОСОБА_7 в умовах цього кримінального провадження дії /зокрема - стеження за діями особи, яка проникла на територію його домоволодіння, самостійний вибір зручного місця для пострілу тощо/ вочевидь не узгоджуються із втратою спокою, рівноваги або рішучості.
Отже, навіть факт наявності вказаних ОСОБА_7 «страждань» в обставинах цього кримінального провадження також не є доведеним.
Отже, навіть якщо пристати на точку зору, що аналізується (яка, ще разі підкреслюю, є хибною) слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині через недоведеність факту наявності моральної шкоди.
ІІІ……Також вважаю за необхідне наголосити й на такому.
Навіть якщо попри відсутність юридичних підстав для задоволення позову та доказів наявності моральної шкоди все ж таки вдатись до спроби стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти на користь ОСОБА_7 під виглядом компенсації за таку шкоду, неможливо проігнорувати такі обставини.
1. Матеріалами справи доведено, та сторони не заперечують тої обставини, що в обставинах, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, ОСОБА_6 внаслідок проникнення до володіння ОСОБА_7 , від дій ОСОБА_7 зазнав тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких наразі є інвалідом ІІ групи.
В зв`язку з таким слід зазначити, що заподіяння обвинуваченому тілесного ушкодження вочевидь є достатньою (точніше - надмірною) компенсацією за вчинення ним кримінального проступку, адже внаслідок заподіяння такого ушкодження ОСОБА_7 повною мірою відносив свою «гідність», перемігши, точніше - довівши свою «перевагу» перед обвинуваченим.
3. Більше того, стягнення в таких умовах /а саме - в умовах заподіяння тяжкого тілесного ушкодження за вчинення кримінального проступку, що вочевидь не є домірним/ грошових коштів з особи, яка отримала тілесні ушкодження, на користь особи, яка тілесні ушкодження заподіяла, вочевидь суперечить закріпленим у пункті 6 статті 3 Цивільного Кодексу України засадами справедливості, добросовісності та розумності та з точки зору розумного, поінформованого та безстороннього спостерігача не має жодних виправдань.
З огляду на таке вважаю, що у задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди слід було відмовити в повному обсязі.
Головуючий суддя =