Справа № 461/7651/24
Провадження № 1-кп/461/225/25
УХВАЛА

судового засідання

08.01.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002343 від 01.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002343 від 01.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.08.2024 у справі №463/7271/24 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого був продовжений судом в ході розгляду обвинувального акту.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, з підстав, які стали причиною його обрання, зазначивши, що ризики враховані при його застосуванні щодо обвинуваченого не відпали і продовжують мати місце станом на момент розгляду даного клопотання. Так, прокурор вказав, що беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 та очевидну суспільну небезпеку особи, а також те, що у разі доведеності вини останнього, йому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі без можливості застосування ст.75 КК України, свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, проти задоволення клопотання заперечили. Захисник вказав, що вважає клопотання необґрунтованим, посилаючись на відсутність, на його думку, відповідних ризиків. Також, захисник просив розглянути питання застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.08.2024 у справі №463/7271/24 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.09.2024 включно, без визначення розміру застави, який у подальшому було продовжено відповідною ухвалою Галицького районного суду м. Львова.

Розглядаючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд послідовно враховує положення ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, а також частини 2 ст. 29 Конституції України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом ( ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд вважає, що, виходячи зі стадії провадження у справі, станом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ризик переховування обвинуваченого продовжує існувати та суттєво не зменшився.

Так, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави». Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачеий може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення зазначених дій.

Суд погоджується з тим, що ризик переховування від суду підтверджується можливістю притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі.

Суд вважає, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на даний момент продовжують існувати. Також суд, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, в тому числі категорії злочину, який інкриміновано ОСОБА_4 . Вказане свідчить про те, що продовжує мати місце достатньо висока вірогідність того, що обвинувачений може: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Отже, суд враховує, що обвинуваченому інкриміновано заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України. Суд враховує, що інкриміноване правопорушення за даними наведеними у обвинувальному акті вчинено під час іспитового строку призначеного засудженому за вироком суду.

При цьому суд наголошує на тому, що на даному етапі провадження він не оцінює докази на предмет доведення чи спростування винуватості ОСОБА_4 , але не залишає поза увагою доводи сторони обвинувачення щодо тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та суспільну небезпеку особи, а також те, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд також не погоджується з доводами сторони захисту про відсутність існування ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза будь-яким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, навіть у випадку, коли б відбулося зменшення ймовірності настання одного чи кількох із встановлених ризиків, це не може свідчити про наявність безумовних підстав для відмови у задоволенні відповідного клопотання або зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки суд має враховувати також й інші обставини у їх сукупності.

Крім того, оцінюючи ризик незаконного впливу на учасників даного провадження, суд враховує положення ст. ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик, впливу на осіб, які станом на момент розгляду даного клопотання не допитані судом.

Таким чином, ризики з метою нівелювання яких застосовано запобіжний захід продовжують існувати та мають місце.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, серед іншого, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачений у скоєнні злочину вчиненого із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави. У свою чергу, оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на наведені вище ризики та обставини, суд приходить до висновку, що на даному етапі судового розгляду такий не забезпечить можливості уникнення та нівелювання наведених вище ризиків, а також належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Беручи до уваги обставини встановлені в ході розгляду клопотання прокурора, які вказують на доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам. Суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даному етапі розгляду справи не зменшилися.

Також, суд враховує характер інкримінованого правопорушення, зокрема рівень його суспільної небезпеки, а саме те, що обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину, який вчинено із застосуванням насильства.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та уникнути ризикам у провадженні, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Наведене вище свідчить про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що підстави для продовження дії раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого не відпали, вищенаведені ризики продовжують існувати, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням відповідного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України,

постановив:

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів з моменту її проголошення, тобто до 10 березня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1