УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 025 72 від 17.03.2019,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 025 72 від 17.03.2019, в порядку ст.174 КПК України.

На обґрунтування доводів клопотання адвокат зазначає, що 14.07.2021 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу (у справі №761/23856/25), в рамках кримінального провадження № 120 191 001 000 025 72 від 17.03.2019 згідно якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають..

Адвокат вказує, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки вказаний захід забезпечення кримінального провадження був застосований за його ініціативою в інтересах потерпілих з метою унеможливлення незаконного відчуження нерухомого майна, однак на даний час рішенням суду права потерпілих поновлено та скасовано реєстрацію спірного майна.

Однак, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження унеможливлює власникам вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому арешт майна підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги свого клопотання, яке просив задовольнити з огляду на відсутність подальшої потреби у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши доводи адвоката, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2021 (у справі №761/23856/25), у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 025 72 від 17.03.2019 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають..

Підставою для накладення арешту зазначено, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою унеможливлення подальшого незаконного відчуження нерухомого майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

За доводами адвоката у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки на даний час рішенням суду права потерпілих поновлено та скасовано незаконну реєстрацію спірного майна.

Отже, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності спростовують подальшого застосування обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Аналізуючи наведене, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Одночасно вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.

З огляду на вищевказане, з урахуванням позиції прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання та скасування арешту, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість такого клопотання та доведеності, що в подальшому відпали обставини, які слугували підставою для вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту накладеного на майно.

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, заборону відчуження та розпорядження вказаним майном, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2021 (справа №761/23856/25), в рамках кримінального провадження № 120 191 001 000 025 72 від 17.03.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: