В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/135/25

Провадження № 1-кп/936/56/2025

06.03.2025 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Воловець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000208 від 13.11.2024 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Збини, Воловецького району, Закарпатської області, розлученого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 , із 27.06.2024 по 11.11.2024, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог статті 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, в порушення вимог Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству», а також в порушення вимог Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство над своєю бабцею ОСОБА_4 , що призвело до її психологічних страждань, погіршило якість життя потерпілої.

Так, 27.06.2024 близько 16:00 год ОСОБА_5 , знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю бабцею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, за що постановою Воловецького районного суду Закарпатської області 23.07.2024 ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справі №936/755/24 та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Крім цього, 02.07.2024 близько 24:00 год ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю бабцею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, за що постановою Воловецького районного суду Закарпатської області 23.07.2024 ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справі №936/755/24 та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

У подальшому, 11.11.2024 близько 16:00 год ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю бабцею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами.

Отже вказаними насильницькими діями ОСОБА_5 заподіяв своїй бабці ОСОБА_4 систематичних психологічних страждань, що виразилися в словесних образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, які викликали у потерпілої ОСОБА_4 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що в нього дійсно виникали конфлікти та сварки з бабцею, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що дійсно виникали сварки, але претензій до обвинуваченого не має, а тому просила суворо його не карати.

Фактичні обставини справи не оспорюються в судовому засідання ні обвинуваченим, ні іншими учасниками процесу.

З огляду на це, суд з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та немає сумніву в добровільності їх позицій, роз`яснивши, що він в такому випадку позбавляється права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянув справу за правилами передбаченими цими нормами.

Оцінюючи зібрані по справі докази, зокрема що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно систематично вчиняв щодо своєї бабці ОСОБА_4 фізичне та психологічне насильство, що призвело до фізичних або психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, а тому його дії правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), особу обвинуваченого, котрий проходить військову службу в лавах ЗСУ, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку в лікаря- нарколога, фтизіатра та психіатра у КНП "Воловецька центральна лікарня Воловецької селищної ради" не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає визнання обвинуваченим своєї вини, а обставиною, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, з метою застосування загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, виходячи з принципів необхідності та достатності призначеного покарання, попередження вчинення нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у межах санкції ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий є війсковослужбовцем, в силу вимог ст.89КК України раніше не судимого, посткримінальну поведінку обвинуваченого, зокрема вину визнав повністю та щиро кається у вчиненому, позицію потерпілої та прокурора, наявність пом`якшуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання

Крім того, враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п.1 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме заборонити перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до командира військової частини за місцем служби.

Згідно ч.4 ст. 76 КК України командиру військової частини за місцем служби здійснювати нагляд за військовослужбовцем ОСОБА_5 протягом встановленого іспитового строку, а уразі звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

На підставі ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до засудженого ОСОБА_5 обмежувальні заходи на строк 2 (два) місяці та покласти обов`язок, передбачений п. 1 ч.1 ст. 91-1 КК України - заборона перебувати в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний термін з часу його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1