Дата документу 11.02.2025Справа № 554/7715/24
Провадження № 1-кс/554/351/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, одруженого, інваліда ІІ групи, пенсіонера, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, по матеріалам досудового розслідування № 0000133, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 . В клопотанні орган досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументував наступним.

Слідчим відділом Управління СБ України в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000133 від 27.06.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

28.06.1996 року Верховною Радою України прийнято Основний Закон України Конституцію України.

Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року,

а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації (далі ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 року військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Збройна агресія РФ продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.

У подальшому, Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 №469/2024 та від 28.10.2024 року № 740/2024 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, строк дії воєнного стану в Україні продовжується. Дія воєнного стану в Україні триває до теперішнього часу.

Відповідно до позиції Верховного Суду України інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб і відповідно є масовою інформацією, а ресурс - веб-сайт, Інтернет видання, соціальна мережа, через який вона поширюється є засобом масової інформації (постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС від 29.11.2023 у справі № 595/359/21), поширення публікацій в загальнодоступній та соціально-орієнтованій інтернет-мережі «Facebook» розцінюється, як поширення матеріалів з використанням засобів масової інформації.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , з метою обміну інформацією з невизначеним колом осіб, за допомогою електронної обчислювальної техніки, у невстановлений досудовим розслідуванням час створив електронну сторінку (аккаунт) під мережевим псевдонімом « ОСОБА_8 », яка має електронне посилання: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у загальнодоступній та соціально-орієнтованій інтернет-мережі «Facebook», за електронною адресою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Так ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення аналогічних злочинів (вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20.06.2023 року за ч. 2 ст. 109, ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.05.2024 року вирок залишено без змін), належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив нові злочини.

01.11.2023 року ОСОБА_4 , займаючи антиукраїнську позицію та підтримуючи дії держави-агресора (Російської Федерації) у проведенні агресивної війни проти України, маючи злочинний умисел спрямований на поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, реалізуючи та бажаючи довести його до кінця, і досягнути злочинну мету, а також доведення цих матеріалів до відома користувачів інтернет-мережі «Facebook», як засіб масової інформації, усвідомлюючи, що зазначена мережа відвідується необмеженим колом осіб, зокрема громадян України, перебуваючи за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив поширення (репост) на власній електронній сторінці під мережевим псевдонімом « ОСОБА_8 » « ІНФОРМАЦІЯ_2 » публікації з соціальної мережі «Tik Tok».

Відповідно до висновку експертів № 806/807 від 22.11.2024 року за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи Полтавського відділення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, у даній публікації міститься висловлювання з лінгвістичними ознаками заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме у висловлюваннях:

«Берл

ОСОБА_9 план предельно прост. Стравить русских с украинцами, взаимно уничтожить остатки воинской техники следом. После чего и на Украину и в Россию будут введены войска НАТО.

В этом случае, поголовная чипизация Славянского скота станет чисто

технической задачей !»

«Так по чьему приказу произошло военное вторжение на территорию

Украины? Какие цели преследуют те кто отдал этот приказ на убийство русских людей?

Вторжение произошло по решению сатанинской секты Хабад-Любавич по приказу тайного правительства жыдов. Нападение на славян планировалось ими за несколько лет до вторжения. Достаточно вспомнить выступление хабатника ОСОБА_10 , который за год до вторжения озвучил точную его дату. 22 февраля 2022 года. Почему именно в этот день? Потому что двадцать второе ноль второе это три двойки которые в суме дают цифру шесть. Почему дье тысячи двадцать второго? Потому что это тоже три двойки дающие в суме цифру шесть. Если от цифры две тысячи двести два, тоесть от даты двадцать второго ноль второго отнять две тысячи двадцать второй год то мы получим цифру сто восемьдесят. Она содержит в себе цифру восемнадцать.

Цифра восемнадцать в кабалистике это сума трех шестерок, имя дьявола шесть, шесть, шесть. Жыды решили принести славянское население Украины в жертву дьяволу, это им необходимо для сохранения своей сатанинской власти над славянскими народами для сохранения власти жыдовского ига».

Відповідно до вказаного висновку експерта, інформація наявна в наданому на дослідження текстовому матеріалі, має публічний характер, який передбачає її поширення для значного кола осіб, комунікативною метою якого є інформаційне поширення російських наративів щодо заперечення збройної агресії РФ проти України або зміна форми державного устрою України. 3 огляду на публічний характер досліджених інформаційних матеріалів, їхню репрезентацію прийомами й засобами маніпулятивного пропагандистського характеру комплекс російських наративів, трансльованих на сторінці користувача « ОСОБА_8 » загальнодоступної інтернет-мережі «Facebook», має потужний потенціал впливу на зміни в соціальних стереотипах реципієнтів у напрямках інформаційної підтримки проросійського контенту в інтернет-середовищі, заперечення збройної агресії РФ проти України.

Зміст даної публікації був доведений до відома та доступний до вільного перегляду невизначеному колу осіб користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Facebook», які відвідували електронну сторінку « ОСОБА_8 », а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу «Друзі» вищеназваного аккаунту.

У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи повторно, 25.12.2023 року ОСОБА_4 , займаючи антиукраїнську позицію та підтримуючи дії держави-агресора (Російської Федерації) у проведенні агресивної війни проти України, маючи злочинний умисел спрямований на поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, реалізуючи та бажаючи довести його до кінця, і досягнути злочинну мету, а також доведення цих матеріалів до відома користувачів інтернет-мережі «Facebook», як засіб масової інформації, усвідомлюючи, що зазначена мережа відвідується необмеженим колом осіб, зокрема громадян України, перебуваючи за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив поширення (репост) на власній електронній сторінці під мережевим псевдонімом « ОСОБА_8 » « ІНФОРМАЦІЯ_2 » публікації зі сторінки користувача соціальної мережі «Facebook» під персональними даними « ОСОБА_11 », що містить відеозапис поширений з соціальної мережі «Tik Tok».

Відповідно до висновку експертів № 806/807 від 22.11.2024 року за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи Полтавського відділення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, у даній публікації міститься висловлювання з лінгвістичними ознаками заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме у висловлюваннях:

«… Вы не задумывались почему именно при Президенте Зеленском в Украине начала появляться еврейская символика? Начнем с самого начала, что в мире существуют влиятельные семьи и кланы которые борются за власть, за мировое влияние и за территории. Речь идет о мировой элите которая находится в тени. Так сказать теневое правительство. Вот эти кланы управляют президентами, на территориях которые подотчетны тем или иным кланам мирового правительства.

… Минора в центре Киева говорит о том, что Украина перешла под влияние еврейского клана. И Миноры по городам символизируют, что у Украины теперь новый хозяин. Это уже официально и исторический факт. Вы можете верить, можете не верить но когда Президент Зеленский публично заявил якобы двусмысленно, что «Україна це буде великий Ізраїль» то это звучало, ну так двусмысленно, но те хто надо поняли сигнал и данное послание которое он передал миру и мировой элите.

Потом в Офис Президента зашли десяток ОСОБА_12 и публично на весь мир произвели обряд в Офисе Президента Украины. После этого обряда Президент сказал свою речь, поздравил христианский народ, тоесть нас украинцев, с иудейским праздником Ханукия. Ну а потом в Киеве появилась самая большая Минора в Европе. Это символизирует то, что один из еврейских кланов имеет самое большое влияние в Европе на Украине и являются хозяевами нашего с вами государства. Ребята хотите верте, хотите нет но это уже исторический факт. И даже википедия, я вам уже показывал, появилась информация что Киев это новый Иерусалим и война между Украиной и россией это война между двумя кланами теневого правительства.»

Відповідно до вказаного висновку експерта, інформація наявна в наданому на дослідження текстовому матеріалі має публічний характер, який передбачає її поширення для значного кола осіб, комунікативною метою якого є інформаційне поширення російських наративів щодо заперечення збройної агресії РФ проти України або зміна форми державного устрою України. 3 огляду на публічний характер досліджених інформаційних матеріалів, їхню репрезентацію прийомами й засобами маніпулятивного пропагандистського характеру комплекс російських наративів, трансльованих на сторінці користувача « ОСОБА_8 » загальнодоступної інтернет-мережі «Facebook», має потужний потенціал впливу на зміни в соціальних стереотипах реципієнтів у напрямках інформаційної підтримки проросійського контенту в інтернет-середовищі, заперечення збройної агресії РФ проти України.

Зміст даної публікації був доведений до відома та доступний до вільного перегляду невизначеному колу осіб користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Facebook», які відвідували електронну сторінку « ОСОБА_8 », а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу «Друзі» вищеназваного аккаунту.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_4 : поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації, вчинене повторно, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

02.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

З метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється; слідчий просить обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні фактично заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що підозра не обгрунтована, а ризики не доведені. Просила врахувати стан здоров`я підозрюваного, який має інвалідність 2 групи, та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 02.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.02.2025 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

10.02.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкриміновані йому злочини, висунута підозра є обґрунтованою.

При цьому, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні стороною кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням ГВ ЗНД УСБУ в Полтавській області про виявлення ознак кримінального правопорушення; протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; протоколом огляду від 22.07.2024 року персональної сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Facebook»; висновком експерта №806/807 від 22.11.2024 року за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи; відповідями оперативного підрозділу на доручення слідчого; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності;

- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;

- жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Одночасно, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує недоведеність на даний момент стороною обвинувачення наявності обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, а відтак вважаю за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись за межі м.Полтави без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця перебування.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 182-183, 193-194,196-197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 21 день, який обчислювати з 09 год. 00 хв. 10 лютого 2025 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 02.03.2025 року, 09 год.00 хв.

Розмір застави визначити у межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: отримувач - ТУ ДСАУ в Полтавській області , ЗКПО 26304855, р/р UA 0015950 В ДКСУ м. Київ, МФО 820172, призначення платежу - застава, № ухвали суду та назва суду, прізвище, ім`я, по - батькові платника застави, сума застави, дата внесення застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись за межі м. Полтави без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця перебування.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1