Справа №293/347/25
Провадження № 1-кп/293/130/2025
УХВАЛА

14 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 , доручення №004-060000144 від 17.01.2025

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000217 від 17.01.2025 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000217 від 17.01.2025 по обвинуваченню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою від 31.03.2025 суд призначив підготовче судове засідання на 14.04.2025.

09.04.2025 від прокурора на адресу суду надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу під час досудового слідства, передбачені п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Вказує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_6 від суду не відпав, оскільки остання обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачена може спробувати переховуватись від суду. Доводить, що вік ОСОБА_6 , її соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я, дозволяють останній переховуватись від суду, зокрема, безперешкодно виїхати за межі України.

Також, не зменшився ризик впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_4 є чоловіком обвинуваченої, а також свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проживають на одній вулиці з обвинуваченою.

Тож ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення,чи зміни показань, даних раніше.

Окрім того, сторона обвинувачення не виключає можливість, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги суду та матиме реальну можливість змінити місце проживання та переховуватись від суду, що перешкоджатиме досягненню завдання кримінального провадження.

Відтак, ураховуючи вказані ризики, які продовжують існувати, вважає, що обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченою покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти її спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та впливати на свідків і потерпілого у кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому висловив думку щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, підстави для закриття або зупинення провадження по справі відсутні, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 на строк 60 діб, з викладених у клопотанні підстав.

Захисник та обвинувачена у судовому засідання не заперечили проти призначення справи до судового розгляду.

Водночас захисник у судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора, просила змінити її підзахисній запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зважаючи на те, що обвинувачена раніше не судима, має міцні соціальні зв"язки, потеорпілий є її чоловіком, який не наполягаї на триманні обвинуваченої під вартою обвинуваченої, обвинувачена визнає свою вину та не має наміру переховуватись від суду та впливати на свідків.

Обвинувачена у судовому засіданні заперечила проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід н абільш м"який. Запевнила суд, що з"являтиметься за кожним викликом суду , а також вказала, що не має жодного наміру впливати на потерпілого чи свідків, оскільки визнає свою вину та усвідомила, що стало наслідком її дій.

Потерпілий в судовому засіданні не заперечив проти призначення справи до судового розгляду.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу заперечив та просив обрати щодо обвинуваченої більш м"який запобіжний захід.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Стосовно клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09:53 го. 16.03.2025 без визначення розміру застави, який у подальшому на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2025 продовжений до 09:53 го. 17.04.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання суду, наведені стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Натомість, суд дійшов висновку про недоведення прокуром обставин, які б свідчили про неможливість та недостатність застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може обрати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинне носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Національне законодавство у виді змісту положень ч. 3ст. 199 КПК України покладає на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про обрання чи продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини (справа "Тодоров проти України").

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бакчиєв проти Молдови").

Ризик переховування обвинуваченої від суду поряд із наявністю місця реєстрації, проживання та соціальних зв`язків, що встановлено і органом досудового розслідування та судом, хоча і існує, однак є малоймовірним, з огляду, зокрема, на майновий стан обвинуваченої.

Також, не достатньо обґрунтованим, для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є ризик щодо переховування від суду, зміни місця проживання незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки такий незаконний вплив прокурором на думку суду не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах щодо можливості такої поведінки обвинуваченої та жодними доказами не доведений.

На даний час виключні обставини для продовження тримання ОСОБА_6 під вартою судом не встановлені. Зазначені прокурором ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть слугувати виключною підставою для тримання останньої під вартою.

Таким чином, керуючись принципом верховенства права та враховуючи недоведеність прокурором продовження існування ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному проваджені щодо обвинуваченої є не співмірним меті заходу.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою є недоцільним.

Оцінивши наведені прокурором ризики визначені ст. 177 КПК України, суд дійшов переконання, що такі ґрунтуються виключно на припущеннях та не доведені і не підтверджені належними та допустимими доказами та не вказують щодо необхідності для застосування до обвинуваченої виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також суд враховує думку потерпілого, який просив застосувати до обвинуваченої більш м"який запобіжний захід та ту обставину, що обвинувачена має постійне місце проживання та раніше не судима.

В судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

На підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинувачену зобов`язань, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України забезпечить належну поведінку ОСОБА_6 .

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 та вважає за доцільне застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме цілодобовий домашній арешт, з покладенням на ОСОБА_6 ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому суд враховує правову позицію у рішенні ЄСПЛ по справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та заявлених прокурором ризиків.

Разом з тим суд уважає, що підготовка до судового розгляду завершена.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, вказане кримінальне провадження підсудне Черняхівському районному суду Житомирської області відповідно до вимог ст. 34 КПК України.

Відсутні підстави для прийняття рішень визначених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України. Кримінальне провадження здійснюється суддею одноособово відповідно, у відкритому судовому засіданні.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Усі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Разом з тим суд дійшов висновку, що підстави для обов"язкового складення досудової доповіді на підставі ст. 314-1 КПК України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Підготовче провадження закінчити.

2. Призначити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000217 від 17.01.2025 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Черняхівського районного суду Житомирської області на 23 квітня 2025 року об 14:30 год., зал судових засідань № 1.

3. Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

4. Викликати в судове засідання: прокурора, обвинувачену, потерпілого, захисника.

5. У задоволені клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 - відмовити.

6. Змінити застосований до обвинуваченої ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без застосування електронних засобів контролю, за виключенням надання останній невідкладної медичної допомоги.

7. Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на неї такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та за межі населеного пункту в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України / в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали з 14.04.2025 (моменту фактичного оголошення ухвали) терміном на два місяці, тобто до 13.06.2025 (включно).

8. Обвинувачену ОСОБА_6 на підставі вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України негайно доставити до місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.

9. Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що відповідно до ч 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

10. Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання покладених обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

11. Копію ухвали суду для виконання та контролю виконання направити за місцем проживання обвинуваченої, а саме до відділу поліції № 1 Житомирського районного управління поліції №1 ( адреса: вул. Покровська 88, м. Житомир) ГУНП В Житомирській олбасті. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1