печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

осіб, що звернулись із

заявою про взяття особи на поруку ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001108 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді надійшло вказане клопотання.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001108 від 07.12.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено розслідувані кримінальні правопорушення, за таких обставин.

Полковник ОСОБА_6 , обіймаючи у період з 02.03.2024 по 07.12.2024 посаду командира військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, знаходячись у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отримував інформацію у вигляді усних повідомлень, письмових рапортів та донесень від військовослужбовців командного складу військової частини НОМЕР_1 про факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень, пов`язаних із самовільним залишенням військової частини та місця несення служби, а також неповерненням військовослужбовців із відпусток, відряджень та лікувальних закладів, тобто інформацію про події, котрі можуть свідчити про вчинення останніми діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК України.

Командир бригади ОСОБА_6 , отримавши такі доповіді від підлеглих осіб командного складу військової частини, підписував накази (по стройовій частині) про визнання таких військовослужбовців такими, що самовільно залишили місце служби, а також накази про зняття таких військовослужбовців з грошового, речового та котлового забезпечення, накази про призначення службових розслідувань, по завершенню яких матеріали до правоохоронних органів не скеровував. Однак, про факти вчинення окремими підлеглими військовослужбовцями тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, діючи всупереч вимог статті 19 Конституції України, абзацу другого статті 11, статті 16 та статей 59 та 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548- XIV, а також абзацу п`ятого пункту 4 розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (надалі - Інструкція з надання доповідей), затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604, до органів досудового розслідування, зокрема, Державного бюро розслідувань, повідомлення про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, у передбачені вимогами законодавства строки не направляв, а також відповідні спеціалізовані прокуратури у сфері оборони не інформував взагалі.

Зокрема ОСОБА_6 , достовірно знаючи про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які мали місце у підрозділах військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні, будучи військовою службовою особою, особисто не направив у визначені строки до органу досудового розслідування 630 повідомлень про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, а саме тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Як наслідок, запроваджений у державі механізм розшуку осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, у виді системи слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який, згідно статті 281 Кримінального процесуального Кодексу України оголошується слідчим, прокурором, не був застосований.

Це, у свою чергу, унеможливило пошук та повернення зазначених військовослужбовців у військову частину або до батальйонів резерву, або ж не забезпечило відбування ними покарання за самовільне залишення місця служби або за неповернення із відпусток, відряджень та лікувальних закладів у випадку небажання останніх у подальшому продовжувати військову службу. Такі негативні факти залишення без належного реагування зі сторони командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на численні попередні факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень викликало у інших військовослужбовців відчуття безкарності, що також стимулювало та заохочувало їх до ухилення в різні способи від обов`язків несення військової служби, у тому числі шляхом самовільного залишення місця служби.

Окрім того, вищеописана умисна бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 у вищевказаний період часу також в значній мірі деструктивно вплинула на порядок несення або проходження військової служби окремими військовослужбовцями частини, які періодично самовільно залишали місце служби, потім добровільно поверталися, після чого повторно залишали місце служби, відчуваючи повну безкарність за такі протиправні діяння.

Систематичне приховування командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 значної кількості тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених підлеглими військовослужбовцями, спричинило негативний вплив на належну діяльність органів військового управління очолюваної бригади.

Також командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_6 не вжив в повній мірі інші превентивні заходи щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали внаслідок вчинення неправомірних дій підлеглими, а також щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню самовільного залишення військової частини підлеглими військовослужбовцями.

Зокрема, до списків осіб, які сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція, безпідставно включив невмотивованих до несення військової служби військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких містилися застереження та заборони у окремому дорученні тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08.09.2024 № 8191/С/ДСК, розпорядженнях командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.07.2024 № 116/7/17317дск, від 06.08.2024 №116/1/118227дск, наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09.09.2024 № 530 «Про створення комісії по відбору особового складу військової частини НОМЕР_1 , що планується до проходження підготовки на території Республіки Франція», розпорядженні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 11.09.2024 №501/15/1249дск, у тому числі 22 військовослужбовців, які були призвані за мобілізацією прикордонних областей України, але місце їхньої реєстрації знаходиться в інших областях, а також 15 військовослужбовців, які притягувалися у 2024 році безпосередньо напередодні їх мобілізації на військову службу до адміністративної відповідальності за статтею 204-1 КУпАП за спробу незаконного перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон.

Також, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 не організував систематичного проведення посадовими особами 155 омбр роботи з особовим складом бригади щодо роз`яснення відповідальності за скоєння правопорушень, пов`язаних із ухиленням від встановленого порядку проходження військової служби.

Як результат, в сукупності із ненаправленням повідомлень про злочини до відповідних правоохоронних органів, це призвело до стійкої тенденції з часу формування 155 омбр до росту кількості випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями, кількість яких станом на кінець 2024 року становила 2120 осіб.

У результаті це ускладнило виконання Збройними Силами України функцій оборони або виконання окремих бойових завдань через недостатню чисельність особового складу, а також підірвало престиж і авторитет як військової частини НОМЕР_1 , так і Збройних Сил України в цілому, знизило бойову готовність та боєздатність очолюваного ОСОБА_6 підрозділу та призвело до появи нових воєнних загроз національній безпеці України у вигляді занепаду морально-психологічної стійкості та готовності особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань за призначенням у ході відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

Вищевказані негативні наслідки бездіяльності ОСОБА_6 як військової службової особи безумовно спричинили вищеописану істотну шкоду суспільним інтересам держави.

Тобто цим самим полковник ОСОБА_6 , перебуваючи у вищевказаний період на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , також умисно не виконав дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, що вчинено ним в умовах воєнного стану та заподіяло істотну шкоду.

20.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, а саме в умисному ненаправлені військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є зібрані у ході досудового розслідування докази.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Досудове розслідування, як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим. Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідство вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Крім того, на всій території України введений воєнний стан, таким чином ОСОБА_6 , користуючись ситуацією в країні, має змогу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України.

Зазначений ризик також підтверджується тим, що повне коло осіб, причетних до вчинення злочину, не встановлено, тому останні можуть переховувати ОСОБА_6 та вчиняти інші дії за його вказівкою, спрямовані на протидію кримінальному провадженню.

Разом із тим, факти вчинення масового самовільного залишення частини та дезертирства військовослужбовцями у 155 окремій механізованій бригаді, а також дії/бездіяльність військового управління 155 омбр, які вплинули на ситуацію з масовими СЗЧ, набули суспільного резонансу та наразі є предметом висвітлення в медіа просторі (про що ОСОБА_6 достеменно відомо). Тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, реальність притягнення до кримінальної відповідальності та покарання, підозрюваний, з метою його уникнення, може переховуватися від органів досудового розслідування, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження.

Наявність зазначеного ризику обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , користуючись авторитетом, силою посади, яку він обіймав, може здійснювати вплив на раніше підпорядкованих йому осіб (військовослужбовців), яким можуть бути відомі обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, покази яких мають або матимуть значення для встановлення усіх обставин у справі.

Так, для уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення ОСОБА_6 , може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні не лише шляхом прохань, а й залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_6 може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду через прохання, погрози або іншим шляхом намагатися знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування. Так, не встановлено місця зберігання документів, які є важливими для вказаного кримінального провадження; отримано не всі дані щодо місць проживання та перебування підозрюваного та інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 особисто або через раніше підпорядкованих йому осіб (зокрема через військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ) буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на численні особисті, ділові та інші зв`язки з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , представниками вищого військового командування, у підозрюваного наявні відповідні можливості, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, зокрема шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Побоюючись реальної міри покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі ухилятися від органу досудового розслідування та суду.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за повідомленою йому підозрою.

При цьому, застосувати більш м`які запобіжні заходи до підозрюваного неможливо. Так, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків не усунуть ризик спілкування зі значною кількістю причетних до злочинів, а також тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки при таких запобіжних заходах, забороняючи спілкування з конкретними особами, орган досудового розслідування розкриває їх дані, що на цій стадії розслідування є недопустимим. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки підозрюваний і надалі матиме можливість контактувати із іншими причетними до злочинів й надалі узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку. Також вказані запобіжні заходи не усунуть ризику втечі в будь-яку точку України, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи всі вищевикладені обставини, має матеріальні, фінансові та організаційні можливості, особистісні та ділові зв`язки, може переховуватись від органу досудового розслідування. Аналогічно вказані запобіжні заходи не усунуть ризику знищення речей і документів, оскільки підозрюваний, перебуваючи не під вартою, може це зробити через інших на даний час невстановлених осіб, які мають причетність до вищевказаних злочинів.

Окрім цього, підозрюваний має матеріальні статки, що додатково підвищує вищевказані ризики, а також свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час зазначені у клопотанні ризики не зменшились, оскільки мають тривалий характер під час здійснення досудового розслідування, а обставини, які слугували підставою продовження до підозрюваного запобіжного заходу, не змінились.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 у справі № 757/2389/25-к до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.03.2025 включно, у межах строку досудового розслідування. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено в межах 30 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає в сумі 90 840 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.02.2025 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 у справі № 757/2389/25-к та відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У даному кримінальному провадженні виконано значний обсяг слідчих та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку отриманих доказів у ньому. Однак, досудове розслідування даного кримінального провадження неможливо закінчити у двомісячний строк внаслідок складності кримінального провадження, проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій, тривалості проведення експертного дослідження, збору значного обсягу інформації, яка матиме доказове значення у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою заступника Генерального прокурора від 11.03.2025 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців.

Підсумовуючи, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.04.2025 включно, визначити останньому заставу в розмірі 50 000 000 (п`ятдесяти мільйонів) гривень та покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив задовольнити.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на необґрунтованість підозри (зокрема, на відсутність у ОСОБА_6 прямого обов`язку на направлення до ДБР повідомлень про самовільне залишення військової частини військовослужбовцями; помилкове інкримінування правопорушень у період перебування ОСОБА_6 у відрядженнях; бездіяльність службових осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, що зумовлює порушення запровадженого у державі механізму розшуку осіб, які вчинили кримінальні правопорушення; інкримінування подання списків особового складу для проходження навчання у Республіці Франція 10.09.2024 всупереч розпорядженню ОК «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11.09.2024; відсутність умислу та істотної шкоди в діяннях ОСОБА_6 ), порушення правил територіальної підсудності при поданні клопотання, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, непомірний розмір застави. З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Сторона захисту позицію виклала в письмових запереченнях, а також долучила відповідні додатки, на які посилалась в обґрунтування своєї позиції.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - особи, яка виявили бажання взяти підозрюваного ОСОБА_6 на поруки.

Слідчим суддею на виконання вимог ч. 3 ст. 180 КПК України роз`яснено особам, які виявили намір стати поручителям, у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

ОСОБА_8 зазначила, що являється Народним депутатом України депутатської фракції політичної партії «Слуга Народу», з ОСОБА_6 познайомилася лише в ході досудового розслідування, однак вона добре знайома з його підлеглими у 331 батальйоні, який він сформував на початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну, відтоді багато чула про ОСОБА_6 як про гідну особу та хорошого командира, не сумнівається, що останній виконуватиме всі необхідні процедури, пов`язані з досудовим розслідуванням, вчасно з`являтися до суду. Крім того, ОСОБА_6 має чимало нагород, у тому числі нагороджений орденом ОСОБА_10 , з 2014 року захищає кордони України. Вказала, що вже має досвід поручителя та ручається за належну поведінку підозрюваного.

ОСОБА_7 зазначила, що у 2023 році була мобілізована до лав ЗСУ, наразі боронить Україну на східному напрямку, знає ОСОБА_6 як бойового командира, фахового військового та гідну людину, дружить з його матір`ю та дружиною, вважає, що для ОСОБА_6 найголовнішим є захистити свою офіцерську честь, оскільки з 2014 року він захищає Україну та ще жодного разу не давав приводу сумніватися в його гідності, підготував одну з найкращих бригад, яка сьогодні веде бої на найскладніших ділянках фронту. ОСОБА_6 характеризується виключно з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, підстав вважати, що він може переховуватися чи ухилятися від явки до суду, немає.

Вислухавши позиції сторін та осіб, що виявили намір взяти підозрюваного ОСОБА_6 на поруки, дослідивши матеріали клопотання, письмові заперечення захисника та долучені стороною захисту документи, заяви про бажання взяти особу на поруки, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001108 від 07.12.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

20.01.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України /том 1 а. м. 187-232/.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 (справа №757/2389/25-к) у задоволенні заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку відмовлено, клопотання слідчого задоволено частково та до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19.03.2025 включно, одночасно визначено розмір застави у сумі 90 840 000 грн з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України /том 2 а. м. 1-2/.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.02.2025 у задоволенні заяв ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку відмовлено, апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого - задоволено частково, застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19.03.2025 включно, одночасно визначено ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 000 000 грн, зобов`язано підозрюваного у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю /том 2 а. м. 3-35/.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_15 від 11.03.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001108 продовжено до 3 місяців, тобто до 20.04.2025 /том 2 а. м. 97-102/.

Доводи сторони захисту про подання клопотання з порушенням територіальної підсудності проаналізовано Київським апеляційним судом при винесенні ухвали від 06.02.2025, за результатом розгляду апеляційних скарг підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025. Так, колегія суддів не прийняла до уваги посилання захисників на порушення правил підсудності, оскільки Печерський районний суд міста Києва відповідно до закону не є повноважним судом щодо розгляду клопотання слідчого ГСУ ДБР, а слідчі судді цих судів не мають компетенції здійснювати судовий контроль у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими ГСУ ДБР, фактичним місцем знаходження якого є будівля, що розташована за адресою: вул. Симона Петлюри, 15 у Шевченківському районі міста Києва, та зауважила наступне. Юридична адреса місцезнаходження органу досудового розслідування - Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань: м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, вказана адреса зазначена як юридична адреса Центрального апарату Державного бюро розслідувань на офіційному сайті ДБР, відтак юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань територіально не знаходиться в межах Шевченківського району м. Києва.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання, а саме у: листі ДПСУ від 27.12.2024 /том 1 а. м. 29-35/, листі Сухопутних військ ЗСУ від 06.01.2025 з додатками /том 1 а. м. 41-72/, листі ВСП ЗСУ від 10.01.2025 з додатками /том 1 а. м. 75-92/, протоколах допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 від 05.01.2025 /том 1 а. м. 93-127/, листах щодо наказів про призначення на посади ОСОБА_6 , його відряджень, посадових обов`язків /том 1 а. м. 128-141/, листі в/ч НОМЕР_1 від 10.01.2025 /том 1 а. м. 142-146/, листі Департаменту військової контррозвідки від 10.10.2025 з додатками /том 1 а. м. 148-153/, листі в/ч НОМЕР_1 від 11.01.2025 /том 1 а. м. 156/, протоколі огляду від 16.01.2025 /том 1 а. м. 160-179/, листі в/ч НОМЕР_1 від 20.01.2025 /том 1 а. м. 184-186/, листі ОК «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 04.01.2025 з додатками /том 2 а. м. 36-46/, наказах про призначення службових розслідувань від 31.08.2024, 03.04.2024, 09.09.2024, 14.09.2024, 18.09.2024, 19.09.2024, 20.09.2024, 21.09.2024 /том 2 а. м. 49-74/, листі Департаменту військової контррозвідки від 19.09.2024 /том 2 а. м. 78-79/.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 на даній стадії кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Поряд з тим, Київський апеляційний суд в ухвалі від 06.02.2025 також перевірив відповідні матеріали та визнав висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення правильними. На даний час вказаного стороною захисту не спростовано.

Колегія суддів Київського апеляційного суду 06.02.2025, застосовуючи до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходила із того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), вчинені в умовах воєнного стану. При цьому, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, визначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Разом із тим, факти вчинення масового самовільного залишення частини та дезертирства військовослужбовцями у 155 окремій механізованій бригаді, а також дії/бездіяльність військового управління 155 омбр, які вплинули на ситуацію з масовими СЗЧ, набули суспільного резонансу та наразі є предметом висвітлення в медіа просторі (про що ОСОБА_6 достеменно відомо). Тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, реальність притягнення до кримінальної відповідальності та покарання, підозрюваний, з метою його уникнення, може переховуватися від органів досудового розслідування.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що через специфіку інкримінованого злочину, на даний час ще не встановлені всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_6 , з метою приховати докази своєї злочинної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні) вбачається із того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який в силу посади, яку він обіймав, може здійснювати вплив на підпорядкованих йому осіб, яким можуть бути відомі обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, покази яких мають або матимуть значення для встановлення усіх обставин у справі.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), вбачається із того, що на даний час досліджуються обставини можливої причетності до вказаних злочинів інших осіб, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови). Побоюючись реальної міри покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі ухилятися від органу досудового розслідування та суду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується), обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за повідомленою йому підозрою.

Крім того, судом вищої інстанції не встановлено наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою. На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , та запобігти встановленим в ході розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. З цих же підстав колегія суддів не убачала підстав для задоволення заяв осіб про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Обставини по кримінальному провадженню з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не змінились, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховувалися при застосуванні запобіжного заходу Київським апеляційним судом 06.02.2025, не спростовані, і вказані ризики унеможливлюють застосування до підозрюваного ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлення обґрунтованості підозри, суспільної небезпечності інкримінованого ОСОБА_6 злочину, згідно підозри - вчиненого службовою військовою особою в умовах воєнного стану, що заподіяло істотну шкоду, продовження існування ризиків відносно ОСОБА_6 , які не відпали з часу застосування запобіжного заходу, та яким не можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, неможливості завершити досудове розслідування до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя доходить до висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, та не вбачає підстав для задоволення заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо передачі підозрюваного на поруки.

При цьому при продовженні строків тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та його стадії, слідчий суддя вважає можливим визначити ОСОБА_6 розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням конкретних обставин справи, суспільної небезпечності інкримінованого підозрюваному діяння, даних про сімейний, майновий стан останнього, високий ступінь ризиків, що встановлені в провадженні, визначення ОСОБА_6 Київським апеляційним судом застави у розмірі 50 000 000 грн, практики ЄСПЛ щодо «презумпції зменшення ризиків», згідно якої з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на початковій стадії розслідування, вважаю із врахуванням принципів розумності і співмірності, необхідним визначити розмір застави у розмірі 43 000 000 (сорок три мільйона) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти, оскільки внесення застави в такому розмірі на переконання слідчого судді буде справедливим та достатнім гарантуванням запобігання ризикам та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України вважаю необхідним покласти на підозрюваного у разі звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо передачі підозрюваного ОСОБА_6 на поруки - відмовити.

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до 20 квітня 2025 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід - заставу для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, - у розмірі 43 000 000 (сорок три мільйона) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок суду та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Отримувач ТУ ДСАУ в м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Києва.

р/р UA1012089.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 у разі його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків визначити до 20.04.2025.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1