Провадження № 1-в/761/634/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши подання провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень

ВСТАНОВИВ

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання провідного інспектора Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування клопотання орган пробації вказує, що вирок набрав законної сили 06.07.2019 року, направлений на виконання до Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 03.12.2019 року.

05.12.2019 року ОСОБА_5 направлено повідомлення про порядок сплати штрафу. 06.12.2019 року засуджений ОСОБА_5 з`явився до Шевченківського РВ та повідомив про те, що штраф в сумі 1360 гривень за вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2019 не сплатив, оскільки не працевлаштований, проте просить про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу.

У зв`язку з цим, 09.12.2019 Шевченківський РВ звертався на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням для розгляду питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу відносно ОСОБА_5 , проте 24.04.2020 згідно повідомлення та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у задоволенні вищевказаного подання - відмовлено.

24.05.2020 року в ході телефонної розмови ОСОБА_5 повідомив, що штраф за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2019 не сплатив та зобов`язався до 27.05.2020 року сплатити та надати копію квитанції до Шевченківського РВ.

03.06.2020 року в ході телефонної розмови ОСОБА_5 повідомив, що штраф за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2019 не сплатив та зобов`язався до 09.06.2020 року сплатити та надати копію квитанції до Шевченківського РВ.

Станом на 22.02.2021 року Шевченківський РВ від засудженого ОСОБА_5 не отримував документ про сплату штрафу, на зв`язок останній не виходить, інформація про причини не виконання вироку суду відсутня.

22.02.2021 Шевченківський РВ звертався на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням для розгляду питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі відносно ОСОБА_5 , проте 25.05.2021 згідно повідомлення та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2021 у задоволенні вищевказаного подання - відмовлено.

Згідно повідомлення Державної установи «Київський слідчий ізолятор» гр. ОСОБА_5 утримувався в установі з 05.04.2021 року оскільки відносно останнього відкрито кримінальне провадження №000321 від 03.04.2021 року передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

19.04.2022 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки за цим вироком та штраф у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) грн., за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2019 які належать виконувати окремо.

23.02.2022 Шевченківський РВ звертався на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням для розгляду питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі відносно ОСОБА_5 , проте 01.11.2022 згідно повідомлення та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2022 у задоволенні вищевказаного подання - відмовлено.

21.11.2022 року згідно повідомлення Державної установи «Київський слідчий ізолятор» стало відомо, що ОСОБА_5 до роботи в господарській обслузі не залучався, заробітна плата не нараховувалась, інші доходи не отримує та перебуває на повному державному забезпеченні. Також, згідно пояснення відібраному у ДУ «Київський слідчий ізолятор» у ОСОБА_5 останній зобов`язався сплатити штраф після звільнення. 21.11.2022 Шевченківський РВ звертався на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням для розгляду питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі відносно ОСОБА_5 , проте 15.09.2023 згідно повідомлення та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2023 у задоволенні вищевказаного подання - відмовлено

Згідно повідомлення Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 утримувався в установі з 05.04.2021 по 22.11.2022 рік, 22.11.2022 ОСОБА_5 вибув до ДУ «Райківська виправна колонія (№73)». 06.09.2023 року згідно відповіді «Райківська виправна колонія (№73)» стало відомо, що ОСОБА_5 звільнився з ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» 03.04.2023 року по відбуттю строку покарання та вибув до АДРЕСА_1 .

06.09.2023 року ОСОБА_5 направлено виклик у зв`язку із з`ясуванням сплати штрафу, за яким засуджений не з`явився. 20.09.2023 року провідним інспектором здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виклику до відділу пробації ОСОБА_5 . Під час виходу за вищевказаною адресою двері квартири №37 ніхто не відчинив, сусідам не відомо чи проживає у даній квартирі ОСОБА_5 , виклик до органу пробації на 21.09.2023 залишено у дверях квартири, за яким в подальшому засуджений не з`явився. 17.10.2023 за вих. № 10803/32/36-23 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві на підставі ч. 1 ст. 389 КК України направлено подання та матеріали особової справи відносно ОСОБА_5 для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді штрафу згідно

Згідно повідомлення Шевченківського УП ГУНП м. Києві від 10.09.2024 матеріали щодо засудженого ОСОБА_5 до Єдиного обліку досудових розслідувань внесені не були.

Згідно інформації Державної податкової служби відносно гр. ОСОБА_5 інформація щодо джерел виплачених доходів за 1-3 квартал 2024 року в державному реєстрі відсутня. Станом на 28.11.2024 року Шевченківський районний відділ філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не отримав від засудженого ОСОБА_5 документа про сплату штрафу

В судове засідання представник філії ДУ «Центр пробації» не з`явився.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не зв`явився, судом вжито вичерпних заходів щодо повідомлення останнього.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання з огляду на законність заявлених вимог.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання прийшов до наступних висновків.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва 05.06.2019 року ОСОБА_5 засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.

Ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні подання органу пробації про заміну ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Частиною 3 та 4 ст. 80 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що питання кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_5 за ст. 389 КК України не вирішувалось, відповідно до вимоги про судимість станом на 02.10.2024 засуджений звільнився 03.04.2023 з Райківської ВК по відбуттю строку покарання за вчинення злочину 03.04.2021 року, після чого інших кримінальних правопрушень не вчиняв.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної у рішенні по справі № 5-324кс15 від 24.12.2015 року, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 Кримінального кодексу України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини Кримінального кодексу України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини Кримінального кодексу України.

Таким чином, лише не сплата засудженим штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про його ухилення від відбування цього покарання.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2019 згідно розпорядження суду набрав законної сили 06.07.2019 року, відтак на теперешній час сплили строки, визначені ст. 80 КК України.

За викладеного вище, суд приходить до висновку про закінчення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку, а тому засуджений підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі статті 80 Кримінального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 05.06.2019 року, покарання у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн. у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі статті 80 Кримінального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи діб.

Суддя ОСОБА_6