Справа № 752/6218/25
Провадження № 1-кс/752/2432/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000868 від 25.02.2025, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Львів, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000868 від 25.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Клопотання погодив прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000868 від 25.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування час та спосіб, придбав вогнепальну зброю, вибухові пристрої та бойові припаси, без передбаченого законом дозволу, а саме: короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - виготовлену шляхом переробки саморобним способом сигнально-шумового пістолету «KYZEY-911», калібру 9 мм Р.А.К, переробка якого полягає у видалені захисного елементу з каналу ствола та заглушення газовідвідного отвору, корпусу гранати «Ф-1», з уніфікованим запалом дистанційної дії «УЗРГМ-2» та корпусу гранати «М50», з уніфікованим запалом дистанційної дії «JVA», які в подальшому зберігав у невстановленому досудовим розслідуванні місці.

В подальшому, 06.03.2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11 год. 09 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи по вулиці Галерній у м. Києві, за координатами 50.3718141, 30.55535732, за домовленістю з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який брав участь у формі оперативної закупки, залишив вище вказану вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої, за що отримав грошові кошти у сумі 7500 грн., чим здійснив збут зазначеної вище вогнепальної зброї, вибухових пристроїв та бойових припасів.

За вказаних обставин, громадянин ОСОБА_5 усвідомлюючи, заборону вільного обігу вогнепальної зброї бойових припасів та боєприпасів та його карність, не маючи відповідного дозволу, в порушенні Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, незаконно здійснив збут вогнепальної зброї, вибухових пристроїв та бойових припасів.

Крім цього, ОСОБА_5 , в невстановлений у ході досудового розслідування час та спосіб, придбав вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу, а саме: короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - виготовлену шляхом переробки саморобним способом сигнально-шумового пістолету «SUR-TT33», калібру 9 мм Р.А.К, переробка якого полягає у видалені захисного елементу з каналу ствола та заглушення газовідвідного отвору та короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - виготовлену шляхом переробки саморобним способом сигнально-шумового пістолету «SUR-TT33», калібру 9 мм Р.А.К, переробка якого полягає у видалені захисного елементу з каналу ствола та заглушення газовідвідного отвору, які в подальшому зберігав у невстановленому досудовим розслідуванні місці.

В подальшому, 15.03.2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи по вулиці Галерній у м. Києві, за координатами 50.3718141, 30.55535732, за домовленістю з ОСОБА_8 , який брав участь у формі оперативної закупки, залишив вище вказану вогнепальну зброю, за що отримав грошові кошти у сумі 10000 грн., чим здійснив збут зазначеної вище вогнепальної зброї.

За вказаних обставин, громадянин ОСОБА_5 усвідомлюючи, заборону вільного обігу вогнепальної зброї бойових припасів та боєприпасів та його карність, не маючи відповідного дозволу, в порушенні Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, незаконно здійснив збут вогнепальної зброї.

15.03.2025, відповідно до ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

15.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Повідомлена підозра підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На обґрунтування необхідності застосування щодоОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування.

На підставі зазначеного слідчий просить застосувати щодо підозрюваногоОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечили проти застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначили, що ОСОБА_5 визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, щиро кається.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000868 від 25.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

15.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження встановлені ст. 132 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтована підозра», при оцінці цього питання слід звернутись до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», наголошується, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленоїОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною, тобто зазначені у клопотанні слідчого обставини і додані до нього матеріали кримінального провадження у своїй сукупності підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, щоОСОБА_5 міг вчинитизазначений вище злочин.

Підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_5 вчинив зазначені кримінальні правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження, копії яких долучено до матеріалів клопотання, зокрема: протоколи допиту свідків; протоколи огляду місця події; висновки судових експертиз.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у слідчого судді матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчиненняОСОБА_5 вищезазначених кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Згідно положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим з таких підстав.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, які у відповідності до положень ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Вказана обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Зазначене узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Вказані обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження підтверджують наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, прокурором обґрунтовано наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_5 про осіб, які давали показання у кримінальному провадженні, він може здійснити спроби впливу на них з метою зміни наданих показань, що в подальшому виключить надання ними правдивих і повних показань під час досудового розслідування і судового розгляду.

При оцінці зазначеного ризику, слідчий суддя враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права підозрюваного, обвинуваченого на одночасний та перехресний допит. Так, суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

Отже, на даний час існує загроза того, що підозрюваний може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою надання ними органу досудового розслідування недостовірних показань щодо участі та ролі ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень або відмови від надання показань для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує спосіб та обставини вчинення інкримінованихОСОБА_5 злочинів, характер злочинів у вчиненні яких він підозрюється. На переконання слідчого судді ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, є доведеним.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує такі обставини: вік підозрюваного, стан здоров`я, сімейний стан (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину); матеріальний стан (не працюючий), раніше не судимий.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів та доведених стороною обвинувачення трьох ризиків, відомостей щодо особи підозрюваного, на даному етапі кримінального провадження, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості даного кримінального провадження.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів не довів обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, які доведені прокурором у судовому засіданні.

У зв`язку із цим, у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід відмовити.

Оскільки при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не довів обставину, передбачену пунктом 3 ч. 1 цієї статті, то слідчий суддя, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, враховуючи встановлені обставини, наведені вище, щодо вчинення кримінальних правопорушень та особи підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покладання на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, з передбаченого частиною п`ятою цієї статті переліку.

Слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним прокурором ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання покладених на підозрюваногоОСОБА_5 обов`язків, є необхідним та достатнім застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.05.2025 включно.

Також у відповідності до положень ч.5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти такі обов`язки: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

При визначенні строку, на який на підозрюваного покладаються зазначені вище обов`язки, з передбаченого ч. 5 ст. 195 КПК України переліку, слідчий суддя враховує, що обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців, а також те, що досудове розслідування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Таким чином, зазначені вище обов`язки слід покласти на підозрюваного в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.05.2025 включно.

Керуючись статтями 132, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто по 15.05.2025 року, включно

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва.

Строк дії ухвали до 15.05.2025 року, включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1