Провадження №11-кп/801/200/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі вівдеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в залі судових засідань апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, -

встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 09.04.2008 без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.

У своєму рішенні суд послався на те, що до визначеного законодавством порядку, без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_8 звертається до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, однак відповідно до встановленого чинним законодавством порядку без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 та застосуванні відносно нього умовно-дострокового звільнення.

Вимоги обґрунтовує тим, що існує два способи звільнення, через заміну на більш м`яке покарання та умовно-дострокове звільнення. Вважає, що звільнення через заміну на більш м`яке покарання засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі дискримінує йому поряд з іншими засудженими, які мають два способи звільнення від покарання.

Зазначає, що його виправлення підтверджують подяки від адміністрації установи виконання покарань, виконання ним обов`язків засудженого, не порушення заборон засудженим.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України. З урахування вивчення особової справи засудженого ОСОБА_8 постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Вимоги обґрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_8 відбув покарання більше 17 років позбавлення волі. Довів суспільству про те, що має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Європейський Суд вказав: «У контексті довічного позбавлення волі ст. 3 повинна тлумачитись як така, що вимагає зменшуваності покарання, в розумінні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи наявні суттєві зміни довічно ув`язненого і що в ході покарання був зроблений такий прогрес у виправленні, що тривале тримання в ізоляції не може бути виправдане пенологічними підставами ». ( див. $ 119 рішення по справі Вінтер та інших проти Сполученого Королівства від 09.07.2013 року ).

Також, відповідно до статті Конвенції кожна особа, довічно позбавлена волі, має право знати, з яких умов може бути переглянутий строк її покарання, включаючи дату, коли такий перегляд може відбутись ( $ 122 рішення у справі Вінтера та інш.).

Більше того, довічно ув`язнений має знати чіткі критерії для такого перегляду ( $ 137 рішення у справі Трабельсі проти Бельгії від 04.09.14 р. ).

Особа не може « чекати і відбувати невизначену кількість років » до того, як зможе порушити питання щодо невідповідності її довічного покарання згаданим вимогам ст. 3 Конвенції щодо довічного покарання ( $ 122 рішення у справі Вінтера та інш.).

Таке право на перегляд довічного покарання засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 має право шляхом подачі відповідного клопотання до Суду на підставі статті 124 Конституції України.

Постанова Іменем України Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 26 жовтня 2017 року N? 5-121 кс(15)17 прийнята на підставі Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року N? 9-рп/2012, Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N? 3-рп/2003, Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N? 15-рп/2004 , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в яких фактично підтверджено факт можливого застосування до осіб засуджених до довічного позбавлення волі вимог щодо реалізації ними не тільки прав передбачених ч. 5 ст. 72 КК України, але й статтями 81 та 82 Кримінального кодексу України.

В частині 1 статті 81 КК України вказано наступне: « ( Частину першу статті 81 визнано такою, що не відповідає Конституції України ( є неконституційною ) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р (II)2021 від 16.09.2021).

Заслухавши доповідь головуючого судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисник адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги; думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга -задоволенню не підлягає.

Згідно матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 09.04.2008 ОСОБА_8 засуджено за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст.304, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.08.2008 вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 09.04.2008 щодо ОСОБА_8 залишено без змін та, згідно розпорядження, вказаний вирок набрав законної сили 14.08.2008.

06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини, яким були внесені зміни до положень ст.82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Отже, суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Отже, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відносно ОСОБА_8 питання щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не вирішувалось.

Таким чином, КК України передбачено можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3