УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року

м. Київ

справа № 296/4375/21

провадження № 51-135 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Корольовського районного суду м. Житомир від 15 грудня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 260 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

Вирішено питання щодо судових витрат у кримінальному провадженні.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_5 , не сприймаючи державну владу України, підтримуючи злочинні наміри діючої на тимчасово окупованій території Донецької області терористичної організації «донецька народна республіка» (далі - «днр»), керуючись власними переконаннями, будучи обізнаним про її протиправну діяльність, добровільно вступив до її підрозділів та брав активну участь в її діяльності за наступних обставин.

Так, керівниками терористичних груп, що діяли на території окремих районів Донецької області, 7 квітня 2014 року з метою продовження здійснення терористичної діяльності шляхом об`єднання даних груп у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинну організацію «днр», яка відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичною, та видано «Акт про проголошення державної самостійності «донецької народної республіки».

Терористична організація «днр» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників «політичного» та «силового» блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. Учасники «днр» займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян та інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

На виконання загального злочинного умислу учасники терористичної організації «днр» на території окремих районів Донецької області вчинили збройні напади на установи органів місцевого самоврядування, будівлі правоохоронних та інших державних органів, захопивши їх, та взяли під контроль зазначені території. Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «днр» або за їх участі, відображені у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «днр» терористичною організацією.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи на території Донецької області, будучи достовірно обізнаним про вищевказану злочинну діяльність терористичної організації «днр», став її учасником, вступивши до її підрозділу - « НОМЕР_1 окрема батальйонно-тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 )», яка в подальшому перейменована в «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_4» батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )», у складі якого діє по даний час на посаді розвідника, маючи псевдо військове звання «гвардії сержанта».

Водночас установлено, що не передбачене законом збройне формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) « ІНФОРМАЦІЯ_3 » батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» має організовану структуру військового типу з притаманними їй ознаками, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну; у ньому проводиться військова, стройова та фізична підготовка; незаконно має на озброєнні придатні для використання вогнепальну зброю, вибухівку, тяжке військове озброєння, а саме: танки, бойові броньовані машини різних типів та видів, важку артилерію, самохідні артилерійські установки та інше.

Учасникам вказаного не передбаченого законом збройного формування присвоюються військові звання та вони призначаються на військові посади.

За не передбаченим законом збройним формуванням - «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_4» батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» закріплено окремі знаки розрізнення, бойовий прапор, бланки, печатки, військові квитки.

До складу структурного підрозділу терористичної організації «днр» - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» входять наступні підрозділи військового типу: штаб, танкова рота, мотострілкова рота, гаубична батарея, розвідувальний взвод, інженерно-саперний взвод, медичний взвод, взвод зв`язку, взвод забезпечення.

Керівниками вказаного не передбаченого законом збройного формування визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, які полягають в збройному опорі правоохоронним органам України і Збройним Силам України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєнні інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

Створення «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) «Іловайського» батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» не передбачено жодними нормативно-правовими актами України.

Згідно з ч. 6 ст. 17 Конституції України, на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

З огляду на вищевикладені обставини, «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_4» батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» є не передбаченим законом збройним формуванням.

ОСОБА_5 в період з грудня 2017 року по даний час, перебуваючи на території Донецької області, вступив до не передбаченого законом збройного формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_4» батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» та брав участь у його діяльності відповідно до визначених за ним обов`язків, а саме:

- чинення збройного опору та незаконної протидії виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил (далі - АТО та ООС), шляхом безпосередньої участі у бойових діях проти них;

- бойові чергування на позиціях «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) « ІНФОРМАЦІЯ_3 » батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» та у місцях його постійної дислокації;

- участь у проведенні військової, стройової та фізичної підготовки вказаного не передбаченого законом збройного формування;

- участь у заходах по нагородженню учасників «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) «Іловайського» батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» за ведення бойових дій проти сил АТО та ООС на території Донецької області;

- збір та узагальнення відомостей про бойовий склад, положення, стан угрупування сил АТО та ООС;

- корегування ведення артилерійського вогню артилерійськими підрозділами «Окремого мотострілецького гвардійського (штурмового) « ІНФОРМАЦІЯ_4 » батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» на основі зібраних розвідувальних даних для знищення живої сили та бронетехніки сил АТО та ООС.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на підстави передбачені ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що: стороною обвинувачення не деталізовано у обвинувальному акті яким чином ОСОБА_5 чинив збройний опір та незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних сил України, у чому полягав такий опір, у чому полягало те чи інше завдання, де саме ОСОБА_5 здійснював бойові чергування, безпосередня участь ОСОБА_5 у бойових діях доказами не підтверджена; суди обґрунтували свої висновки на припущеннях та сумнівних доказах, взявши за основу неконкретне та недеталізоване обвинувачення; призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим та надто суворим; проведення судового розгляду без участі ОСОБА_5 призвело до недотримання гарантованих Конституцією України основоположних прав, у кримінальному провадженні, а у провадженні відсутні беззаперечні докази того, що він намагався ухилитися від суду чи відмовився від свого права прибути в судове засідання.

Також захисник зазначає про формальну перевірку апеляційним судом доводів його апеляційної скарги та невмотивованість ухвали апеляційного суду. Зокрема вказує, що в ухвалі відсутні висновки суду, які саме докази і яким чином підтверджують або спростовують вину засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів; не наведені належні доводи необхідності проведення спеціального судового розгляду (in absentia), незважаючи на клопотання захисту про зупинення провадження по справі; не розкрите питання щодо деталізації пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення (де, коли, яким саме чином чинив збройний супротив Збройним Силам України); не проаналізовані всі доводи захисту, а також на вказані доводи не було надано вичерпних аргументів їх відхилення.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Отже, доводи в касаційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи з огляду на викладені вище положення процесуального закону, не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його скоєнні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано з огляду на таке.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу фактичних даних, які містяться у письмових доказах, зокрема:

- повідомленні начальника відділу контррозвідки ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 № 45/4297 від 31 жовтня 2017 року про вчинене кримінальне правопорушення, у якому викладені обставини участі громадянина України ОСОБА_7 у незаконному збройному формуванні терористичної організації «днр» - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч № НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 » на посаді заступника командира роти з озброєння та має псевдовійськове звання «гвардії сержанта». Зокрема вказана особа приймає участь у вказаному НЗФ з 2014 року, використовує позивний « ОСОБА_8 », здійснює виїзди в райони бойових дій, використовує номер мобільного зв`язку НОМЕР_4 ;

- протоколі огляду інформації, розміщеної у мережі Інтернет та матеріалів інших кримінальних проваджень від 02 січня 2018 року, від 03 січня 2018 року, від 05 січня 2018 року, 26 лютого 2018 року у ході яких отримано фактичні дані, які підтверджують, що «днр» є терористичною організацією, а « ІНФОРМАЦІЯ_3 » батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» є не передбаченим законом збройним формуванням;

- протоколі оглядів інформації, розміщеної у мережі Інтернет, фото-, відеоматеріалів від 29 січня 2020 року, 16 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року у яких зафіксовано, що ОСОБА_5 бере участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування «Окремий мотострілецький гвардійський (штурмовий) «ІНФОРМАЦІЯ_4» батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 )» терористичної організації «днр»;

- висновку комплексної судової портретної та фототехнічної експертизи № КСЄ-19/106-21/1786-ФА від 02 березня 2021 року, відповідно до якого на відеоматеріалах, фотозображеннях та фото у копії облікової картки особи ДМС України зображена одна й та ж сама особа;

- висновку комплексної судово-фототехнічної та портретної експертизи від 07 квітня 2021 року, відповідно до якого підтверджено, що на відеоматеріалах та фотозображеннях зображено ОСОБА_5 ; в тому числі паспорту на ім`я ОСОБА_5 та фотознімку особи чоловічої статі у військовій формі з шевронами «днр» та ОШБ «Сомалі» зображена одна й та ж сама особа.

Дослідивши наявні у справі документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку, а їх сукупність дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильно кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК.

Переконливих аргументів про протилежне в поданій стороною захисту касаційній скарзі не міститься.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі, які за своєю суттю аналогічні доводам касаційної скарги, та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Так, спростовуючи доводи скаржника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 , апеляційний суд зазначив, що досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими, узгоджуються між собою та доводять його винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, оскільки на всіх відеозаписах фігурує ОСОБА_5 та зафіксовано обставини, що підтверджують його участь у НЗФ «Окремий штурмовий батальйон «Сомалі» терористичної організації «днр». При цьому, відповідно до висновку експерта від 07 квітня 2021 року за результатами проведення комплексної судово-фототехнічної та портретної експертизи, на відеоматеріалах та фотозображеннях зображено ОСОБА_5 , в тому числі паспорту на ім`я ОСОБА_5 та фотознімку особи чоловічої статі у військовій формі з шевронами «днр» та ОШБ «Сомалі» зображена одна й та ж сама особа. Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на висновок комплексної судової портретної та фототехнічної експертизи № КСЄ-19/106-21/1786-ФА від 02 березня 2021 року, відповідно до якого на відеоматеріалах, фотозображеннях та фото у копії облікової картки особи ДМС України зображена одна й та ж сама особа.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, вказані докази були оцінені судом першої інстанції у своїй сукупності та з врахуванням наведених у вироку положень Законів України підтверджують обґрунтованість висновків суду, що ОСОБА_5 був учасником не передбаченого законом збройного формування «Окремий штурмовий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та брав участі у діяльності терористичної організації «днр», проходив службу та чинив збройний опір та незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України і військовослужбовцям Збройних Сил України.

Також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції доводи сторони захисту щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, який вказав на їх необґрунтованість зазначивши, що обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, які є зрозумілими та містять дані про кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , у тому числі час, місце та інші обставини їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції, відповідно до положень статей 50 та 65 КК, призначив ОСОБА_5 справедливе покарання (як основне, так і додаткове - конфіскація майна) відповідно до санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. Призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання і як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочини, які були направлені проти громадської безпеки, та попередження вчинення нових злочинів. З таким висновком погоджується й колегія суддів.

Отже, наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. З такими висновками погоджується і колегія суддів. Зміст вироку та ухвали відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Як убачається з копій судових рішень, судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Як убачається з вироку суду ОСОБА_5 про час та місце розгляду кримінального провадження неодноразово повідомлявся способами передбаченими КПК, однак в судові засідання не з`являвся, ув`язку з чим, ухвалою суду від 30 листопада 2023 року кримінальне провадження щодо нього визначено здійснювати шляхом спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого. При цьому, суд перевірив дотримання прав обвинуваченого під час здійснення спеціального досудового розслідування, у тому числі права на захист. Суд апеляційної інстанції також вживав передбачених процесуальним законом заходів до належного повідомлення ОСОБА_5 про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Крім того, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглядалося в порядку спеціального судового розгляду, колегія суддів зауважує, що за змістом ч. 3 ст. 400 КПК якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 цього Кодексу, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 цього Кодексу.

Тобто навіть після закінчення строків оскарження засуджений не позбавлена права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку, якщо причини його неявки дійсно виявляться поважними, під час якого ОСОБА_5 також не буде позбавлений можливості ставити питання про усунення порушень, які, на його думку, були допущені у ході спеціального досудового розслідування та судового розгляду.

Посилань на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оспорюваних судових рішень, як і доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційна скарга захисника не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3