ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/756/25 Справа № 205/744/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінсекого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком до 13 січня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що на даному етапі кримінального провадження та судового розгляду в поведінці обвинуваченого існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимий обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, не працює, сталих соціальних звязків не має, а тому, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини.

Також зазначає, що інші більш мякі запобіжні заходи не можуть запобігти вказаному ризику. Застосування застави не можливе, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, повязаного із погрозою застосування насильства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог впосилається на те, що з повним текстом ухвали ознайомився лише 21 листопада 2024 року.

Зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу було подано за 2 дні до закінчення дії попередньої ухвали, що є порушенням права на захист.

Вказує, що не було забезпечено право на захист обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 заявив клопотання про відмову від захисника та хотів залучити іншого, однак суд самостійно призначив йому захисника, від якого обвинувачений відмовлявся.

Також зазначає, що суд не правильно встановив що у обвинуваченого є батьки похилого віку. Жодний ризик у клопотання про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений. В даному випадку немає обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень. Свідки та потерплі до обвинуваченого не мають жодних притензій.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи те, що захисник з повним текстом ухвали ознайомився лише 21 листопада 2024 року апеляційний суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також продовження існування, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого більш мякого запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимий обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, не працює, сталих соціальних звязків не має, а тому, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала суду є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскаження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4