Справа № 569/1605/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м..Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0002150 від 13.09.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, уродженця села Осова, Сарненського району, Рівненської області, неодруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходить військову службу на посаді стрільця-санітара 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», судимий вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.05.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, 22 січня 2025 року Луцьким міським судом Волинської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, 14.11.2023 ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 «Про загальну мобілізацію» призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу до Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2023 №119 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-санітара піхотного відділення піхотного взводу піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , визнано таким що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно дотримуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, солдат ОСОБА_3 у порушення вищезазначених нормативно правових актів, будучи судимим вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.05.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності.

11 вересня 2024 року, у вечірню пору доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, діючи умисно, в умовах воєнного стану, знаходячись поблизу входу в приміщення кафе «Vega», що по вул. Василя Червонія в м. Рівне, шляхом вільного доступу, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A24 4G» вартістю 5 833 гривень, що належить ОСОБА_5 , який знаходився в чоловічій сумці чорного кольору, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду у вказаному розмірі.

12 вересня 2024 року, в період часу з 04 год. 35 хв., по 04 год. 45 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля банкомату АТ «УКРСИББАНК», що знаходиться по вул. Соборна, 260 в м. Рівне, знайшовши на попередньо викраденому мобільному телефоні марки «Samsung Galaxy A24 4G», що належить ОСОБА_5 SMS-повідомлення із пін-кодом банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно та в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_5 шляхом обготівкування за допомогою банкомату, що знаходиться за вищевказаною адресою, грошові кошти в загальній сумі 75 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоди на вищезазначену суму. Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та вказав, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2023 №11 його призначено на посаду стрільця-санітара піхотного відділення піхотного взводу піхотної роти військової частини НОМЕР_1 . Пояснив, що 11 вересня 2024 року, у вечірню пору доби, знаходячись поблизу входу в приміщення кафе «Vega», що по вул. Василя Червонія в м. Рівне, викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A24 4G» в потерпілого ОСОБА_5 , який знаходився в його сумці чорного кольору. В подальшому 12 вересня 2024 року, в період часу з 04 год. 35 хв., по 04 год. 45 хв., перебуваючи біля банкомату АТ «УКРСИББАНК», що знаходиться по вул. Соборна, 260 в м. Рівне, знайшовши на викраденому мобільному телефоні марки SMS-повідомлення із пін-кодом банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» викрав з банківського рахунку ОСОБА_5 шляхом обготівкування за допомогою банкомату, грошові кошти в загальній сумі 75 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, просив призначити покарання на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, згідно його письмової заяви, просив розглядати кримінальне провадження без його участі, надані покази на досудового розслідування підтримує, не заперечує про проведення судового розгляду за спрощеною процедурою, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, вказав, що зміст цих обставин та їх наслідки йому зрозумілі, просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути кримінальне провадження без участі потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

При призначенні покарання, суд, враховує положення статті 65 КК України, зокрема ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; обставини його вчинення; обставини, які пом`якшують покарання, яким є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено; особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо, та приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України позбавлення волі на мінімальний строк передбачений санкцією статті за якою кваліфікуються його дії.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому із застосування ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 судимий вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.05.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 ним було вчинене в період іспитового строку, з наведених підстав суд, вважає за необхідним призначити покарання із застосуванням ст.71 КК України, а саме призначення покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до статті 124 КПК України, підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави 795 грн. 90 гривень, витрат на залучення експерта.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речовий доказ DVD-R, з відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.

Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, яке призначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року призначити ОСОБА_3 покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.05.2024 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 7(сім) місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з дня винесення та проголошення вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 795 грн. 90 гривень витрат на залучення експерта.

Речовий доказ DVD-R, з відеозаписами, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1