ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/917/25 Справа № 193/1818/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що за час відбуття покарання засуджений характеризується добре, працевлаштований, не допускав порушень режиму утримання, заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувались, має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. В той же час, суд зазначив, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком та умовно-достроково, однак висновків не зробив та вчинив ряд злочинів проти власності, в тому числі й тяжких, що у своїй сукупності вказує, що засуджений не довів свого виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбуття покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_7 до зали судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор подав заяву про розгляд справи без його участі в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого.

Засуджений ОСОБА_6 про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, йому роз`яснено право приймати участь при розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, однак останній до суду з відповідним клопотанням не звертався, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а ухвала суду є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що останній за час відбуття покарання своєю поведінкою та ставлення до праці не довів свого виправлення, вчинив декілька умисних, корисливих злочинів, хоча і має заохочення однак вони застосовувались не регулярно.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.09.2020 за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

За вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 його засуджено за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 06.07.2020. Кінець строку: 06.01.2026.

Станом на 10.12.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки і 8 місяців).

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів вбачається, що засуджений з 10.07.2020 року утримувався в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання (№ 4)», де характеризувався посередньо, зокрема, ні заохочень, ні стягнень у ній не мав.

З 17.02.2021 року міру кримінального покарання став відбувати у ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_6 характеризувався в цілому позитивно. До дисциплінарної відповідальності притягувався двічі, але відповідні стягнення погашені. Має чотири заохочення правами начальника установи.

З 04.10.2024 року продовжив відбувати покарання у ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», де за короткий час перебування порядок і умови відбування покарання не порушував, але і заохочувальними діями не відзначався.

За станом здоров`я є працездатним, працевлаштований на виробництві установи у ливарні «індукція». Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться сумлінно. Дотримується правил пожежної безпеки. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи намагається проявляти тактовність та дотримуватися правомірних і ввічливих взаємовідносин. Спальне місце і при ліжкову тумбочку утримує у чистості та порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них передачі. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», але заняття за програмою не відвідує, реагує на неї формально. Приймає участь у роботі самодіяльної організації, а саме духовно-просвітницька секція, проявляє у ній соціальну корисну активність.

За вироками судів цивільних позовів не має. Виконавчі листи до установи не надходили.

На підставі проведеної оцінки засудженому встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженого, що окрім перелічених вище двох судимостей ОСОБА_6 ще 6 разів до цього засуджувався за умисні тяжкі злочини проти власності.

Суд зауважив, що засуджений вже вчетверте реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Крім того, апеляційний суд враховує, як видно з історії судимостей, до засудженого раніше двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (23.06.1994 та 10.03.1995) та двічі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (05.06.2003 та 02.06.2014).

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних тяжких злочинів.

Так, за період крайнього умовно-дострокового звільнення засуджений знову вчинив низку тяжких злочинів проти власності. За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на даний час ОСОБА_6 можливо і став на шлях виправлення, однак не довів його, що вказує на передчасність розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність чотирьох заохочень, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи засудженого про те, що він після звільнення бажає вступити до лав Збройних Сил України та захищати Україну від збройної агресії РФ, є голослівними, оскільки у засудженого ОСОБА_6 і були такі наміри, то він би скористався можливістю умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом згідно приписів ст. 81-1 КК України, проте він цього так і не зробив.

Суд звернув увагу і на те, що ОСОБА_6 проживав до засудження у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, де ніде не працював, має 8 попередніх судимостей, які всі без винятку стосувалися вчинення тяжких злочинів проти власності. Зокрема, теперішнє покарання засуджений відбуває за вчинення 12 епізодів крадіжок, які всі поєднанні з проникненням у інше сховище.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 про відсутність у нього дисциплінарних стягнень та наявність заохочень є неприйнятними, оскільки вказане є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КВК України, застосування заходів заохочення має на меті здійснення виховного впливу на осіб, до яких ці заходи застосовуються на основі об`єктивної оцінки додержання ними правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і відбулись, однак на даний час вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 тільки став шлях виправлення, однак не довів його, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: