ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/ 788 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого чи його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора. про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002378, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника другої групи протитанкових ракетних комплексів протитанкового відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, до 20 березня 2025 року в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор".

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на відсутність доказів зі сторони обвинувачення на підтвердження наявності наведених ризиків, які є виключно припущеннями.

Вважає, що ризик переховування не доведений з тих підстав, що обвинувачений не намагався ухилятися від слідчих дій, з`являвся на всі виклики, він є військовослужбовцем, що вказує на його дисциплінованість, і закон слухняність. Переховування суперечить його принципам та обов`язку перед державою. Доказів переховування не надано, він базується на абстрактних припущеннях і загальній тяжкості обвинувачення.

Твердження про можливий вплив на свідків вважає припущенням, оскільки єдиний свідок по справі ОСОБА_8 перебуває у виправній колонії №65 і обвинувачений не має можливості впливати на неї, а інші свідки мають другорядне відношення до справи, До свого затримання обвинувачений мав можливість вплинути на свідка, однак цього не зробив.

Враховуючи, що обвинувачений ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, є дисциплінованим військовослужбовцем, то загрози повторного вчинення кримінальних правопорушень немає, доказів цього не надано, а лише обгранковується тяжкістю вчиненого ним злочину.

Крім того, на переконання захисника, судом проігноровано висновки експертиз, якими не встановлено точний час смерті потерпілого, за відсутності проведеної у кримінальному провадженні експертизи ДНК, ставить під сумнів обґрунтованість тримання під вартою обвинуваченого, оскільки висновки імунологічної експертизи щодо крові на речах ОСОБА_6 не підтвердили її належність потерпілому.

Враховуючи вищенаведене, вважає ризики не доведеними, а ухвалу такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, і просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, від захисника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю обвинуваченого та захисника, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002378 08 вересня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

05.10.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року прийнято обвинувальний акт до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002378 від 08 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор»,

20 січня 2025 року у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 на 60 днів, з посиланням на те, що на даний час продовжують існувати наявність ризики, передбачені статтею 177 КПК України, встановлені судом під час обрання запобіжного заходу.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та вважав, що, перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватися від суду, з огляду на те, що йому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років. Також вважав, що ОСОБА_6 може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, з метою залякування свідків, оскільки вчинив злочин пов`язаний із застосуванням насильства, а, отже, маючи на меті залякати свідків для зміни раніше наданих показів, може повторно застосувати фізичну силу, або вчинити інші насильницькі дії відносно останніх.

Також прокурор вважав, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити інший злочин - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого та, відмовляючи захиснику у зміні запобіжного заходу, суд вважав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які продовжують існувати на час розгляду вказаного клопотання.

З урахуванням фактичних обставин справи, зокрема, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі, суд вважав, що ризик того, що останній, з метою уникнення від даного покарання, буде переховуватись від суду, є наявним, і на час розгляду клопотання не зменшився. Крім того, суд врахував також діючий на території України воєнний стан, що також свідчить про існування додаткових ризиків та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою.

Суд вважав, що, зважаючи на те, що обвинувачений не визнає свою вину, свідки на даний час не допитані, то він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено.

Оцінивши сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому. в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, вирішуючи питання продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які були підставою та були враховані при обранні стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, станом на цей час не зменшились та продовжують існувати. Атому, застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.

Разом з тим, суд, враховуючи підстави, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави, з огляду на вчинення обвинуваченим злочину із застосуванням насильства.

Колегія суддів, з урахуванням стадії судового розгляду, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення, оскільки існує реальний ризик, загрози можливого покарання, який буде спонукати обвинуваченого до втечі та переховуватися від суду.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, свідчать про стійке неприйняття загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності та свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер та фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 є тяжким злочином, колегія суддів вважає, що на даній стадії кримінального провадження відсутні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого на більш м`який запобіжний захід, оскільки він не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

Також слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а також наявні відомості про те, що свідки у кримінальному провадженні є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 ДПС, та разом з обвинуваченим проходять військову службу, обвинувачений може незаконно впливати на них, шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі, небезпідставним є твердження про можливість ОСОБА_6 через суворість можливого покарання, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити інший злочин - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі..

Оскільки наявність та продовження вказаних ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час відсутні достовірні дані на підтвердження того, що встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, є про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я людини, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшились, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого таких якостей, як дисциплінованість та закон слухняність, не ґрунтується на відомостях, які є в матеріалах справи, виходячи з обставин кримінального провадження.

Доводи захисника обвинуваченого щодо ігнорування судом висновків експертиз, якими не встановлено точний час смерті потерпілого та відсутність проведеної експертизи ДНК на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання судом вирішуються під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20.03.2025 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3