ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/73/25 Номер провадження 11-кп/814/1065/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000292, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козельськ, Калузької області (Росія), росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10 березня 2025 включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд врахував, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, останній з метою уникнення покарання залишив територію країни, не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути зазначені вище ризики.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ризики, зазначені у клопотанні є безпідставними та недоведеними прокурором.

Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги стан здоров`я обвинуваченого та заперечення сторони захисту та не визначено розмір застави.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених. Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000292 від 10.11.2015, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння щодо потерпілого ОСОБА_9 .

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою суду першої інстанції задоволено 10.01.2025.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_10 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Щодо наявності ризиків, то ОСОБА_7 , отримавши 02.12.2015 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, 08.01.2016 виїхав до Польщі та відтоді до України не повертався, переховувався від органів досудового розслідування та суду протягом восьми років, був оголошений в розшук, а з 07.02.2020 у міжнародний розшук, та лише 26.03.2024 був затриманий на території Федеративної Республіки Німеччини та 16.12.2024 переданий представнику органу досудового розслідування.

Отже, з врахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину і суворості покарання, яке може бути йому призначене судом в разі доведення його винуватості, його поведінки під час досудового розслідування, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_7 знайомий з потерпілим, перебуваючи на волі може незаконно впливати на нього та свідків.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі доводів які б переконали у зворотному.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_7 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченому ухилитися від суду.

Захисником не було надано й доказів апеляційному суду, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою.

Крім того, усупереч доводами апеляційної скарги, судом обгрунтовано не визначено заставу ОСОБА_7 , оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, а саме тяжких тілесних ушкоджень за допомогою колюче-ріжучого предмета, типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4