КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6839/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить дружині підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною права на відчуження, користування, розпорядження, а саме на:

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «Audi» моделі «Q5», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2017 року випуску, чорного кольору, VIN - НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_8 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в якій просить її скасувати.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчим суддею не враховано, що вона не є дружиною підозрюваного ОСОБА_9 , а тому вважає, що на вказані автомобілі не може бути накладено арешт, оскільки вони перебувають у власності добросовісного набувача, відповідно до ст. 170 КПК України.

Зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2024 було скасовано попередній арешт на автомобіль у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею 24.07.2024 без виклику власника майна та його захисника, копію повного тексту оскаржуваної ухвали власник майна не отримував, а апеляційну скаргу подав до суду 01.10.2024, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 08.01.2024 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

05.02.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Санкція ч. 5 ст. 190 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_9 , передбачає позбавлення волі на строк дванадцяти років з конфіскацією майна.

З відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів під час слідства було встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_9 було право приватної власності на наступні транспортні засоби:

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «Audi» моделі «Q5», реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2017 року випуску, чорного кольору, VIN - НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки «Opel» моделі «Combo», реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2005 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_11 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_8 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2024 у справі № 757/6842/24-к накладено арешт на вказані транспортні засоби.

Проте, згідно відомостей РСЦ МВС в м. Києві усі вказані транспортні засоби, крім автомобіля марки «Opel» моделі «Combo», реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2005 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_11 , власником яких був підозрюваний - перестраховані на іншу особу.

08.02.2024 та 14.02.2024 вказані ТЗ перереєстровано на ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, зареєстроване на ОСОБА_7 , із забороною права на відчуження, користування, розпорядження, а саме на:

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN - НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2009 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «Audi» моделі «Q5», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2017 року випуску, чорного кольору, VIN - НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_8 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту, з тих підстав, що вказане майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні або щодо нього може бути застосовано конфіскацію майна.

Крім цього, як вбачається з матеріалів провадження, арештовані транспортні засоби були перереєстровані підозрюваним ОСОБА_9 на нового власника 08.02.2024 та 14.02.2024, під час розгляду слідчим суддею попереднього клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні (ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2024 у справі № 757/6842/24-к), що свідчить про вчинення підозрюваним ОСОБА_9 дій щодо уникнення можливої конфіскації майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

А відтак, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 не є підозрюваною у кримінальному правопорушенні як безпідставні.

Крім цього, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не є дружиною підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки згідно інформації Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про наявність між ними відносин притаманних подружжю.

Посилання апелянта на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2024 (справа№757/29310/24-к) було скасовано арешт на автомобіль, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 19.02.2024, не свідчить про неможливість повторного звернення з клопотанням про арешт майна, оскільки чинним КПК України не встановлено таких обмежень щодо повторного звернення із клопотанням про арешт майна в ході досудового розслідування.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі, доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_13

Судді:

ОСОБА_14____________ ОСОБА_15____________