ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/977/23 Номер провадження 11-кп/814/777/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000022 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 щодо якого вирішується питання про застосування заходів медичного характеру на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.07.2024,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором та застосовано щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Згідно з ухвалою суду 22.01.2023 близько 14 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , руками, пальці яких були стиснуті в кулак, та ногами у взутті наніс ОСОБА_12 не менше 4 ударів в область його голови, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд не врахував при ухваленні рішення показання ОСОБА_8 , який зазначив, що не спричиняв потерпілому тілесні ушкодження та не перебував у день події за вказаною адресою.

Вважає, що показання ОСОБА_12 та його співмешканки ОСОБА_13 , яка перебуває у матеріальній залежності від потерпілого, є неправдивими.

У зв?язку з тим, що постанова про призначення слідчого ОСОБА_11 була винесена лише 17.04.2023, просить визнати недопустимими доказами постанову про призначення судово-медичної експертизи та постанову про проведення слідчих експериментів, оскільки слідчі дії були проведені 12.04.2023 неуповноваженою особою.

Також вважає недопустимими доказами висновки судово-медичної експертизи щодо потерпілого та судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_8 , оскільки стороні захисту не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України оригінали медичної документації на підставі якої були проведені експертні дослідження. Крім того, зазначена медична документація була отримана незаконним спосіб, а саме на запит дізнавача, що суперечить нормам чинного законодавства.

Звертає увагу, що судово-медична експертиза була проведена без огляду потерпілого ОСОБА_12 , а медична документація на підставі якої проведено зазначене дослідження отримана експертами самостійно, що суперечить вимогам законодавства.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, особу, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, його законного представника та захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого, які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Так, у суді першої інстанції ОСОБА_8 зазначив, що не спричиняв ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та у день події перебував у с. Нові Санжари Полтавської області. Звернув увагу, що ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 надали неправдиві показання, оскільки він звертався до поліції з приводу зґвалтування потерпілим доньки ОСОБА_13 .

Пояснення ОСОБА_8 щодо непричетності до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень спростовуються наданими під час судового засідання показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_13 .

Так, потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що саме ОСОБА_8 спричинив йому численні удари руками та ногами в область голови та обличчя, у результаті чого він втратив зір на одне око. Вказує, що свідок ОСОБА_13 бачила, як ОСОБА_8 спричиняв йому удари, після чого вона допомогла зайти до будинку та викликала швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона проживає у будинку ОСОБА_12 та бачила, як ОСОБА_8 наніс рукою удар в область обличчя ОСОБА_12 , від чого потерпілий упав на землю. Тоді вона вийшла на подвір`я та побачила, що ОСОБА_8 наніс ще три удари ОСОБА_12 ногами по обличчю.

Твердження захисника про те, що свідок обмовляє ОСОБА_8 з корисливих мотивів у ході судового розгляду не підтвердилися наявними у справі доказами. Так показання свідка є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, тому всупереч апеляційним доводам сторони захисту, правильно враховані місцевим судом при вирішенні питання щодо вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння.

Доводи захисника про неприязні відносини потерпілого з ОСОБА_8 в ході апеляційного розгляду також не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні докази звернення ОСОБА_8 до правоохоронних органів з приводу вчинення кримінального правопорушення потерпілим щодо доньки ОСОБА_13 .

Крім того, показання потерпілого та свідка узгоджуються з даними, наявними у протоколах проведення слідчих експериментів від 12.04.2023 за їх участі, під час яких вони продемонстрували механізм та локалізацію спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, які згідно з висновком експерта №85 від 13.04.2023 не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо локалізації, кількості та механізму утворення, встановлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Показання потерпілого та свідка також узгоджуються з іншими наявними у справі письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22.01.2023 та фототаблицею, висновком судово-медичної експертизи №59 відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлені тяжкі тілесні ушкодження які утворилися від не менш як однократної дії тупого предмету з обмеженою контактною поверхнею, вектор дії якого був направлений переважно спереду-назад та не характерна для утворення при падіння на площину з висоти власного зросту.

Доводи захисника про відсутність повноважень у слідчого під час призначення 12.04.2023 судово-медичної експертизи та проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спростовуються наявною у матеріалах провадження постановою від 11.04.2023 про призначення старшого слідчого СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 для здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. (Т. 1 а.с. 178).

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновку експерта №59 від 07.04.2023 та висновку судово-психіатричного експерта №188 від 05.05.2023 у зв?язку з не відкриттям стороні захисту оригіналів медичної документації, на підставі якої було проведено зазначені дослідження, спростовується таким.

Так, з матеріалів справи вбачається, що медичні документи були витребувані судом, за клопотанням захисника, ухвалою суду від 22.02.2024 року (том 1 а.с. 207-208). У подальшому з наданою на виконання ухвали суду медичною документацією захисту була ознайомлена, після чого будь-яких клопотань про призначення у справі повторної чи додаткової тієї чи іншої експертизи, заявлено не було. Тому доводи сторони захисту щодо порушення їх права на ознайомлення зі всіма матеріалами кримінального провадження, а також документами, на підставі яких проводились судові експертизи, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Крім того, захисник стверджує про недопустимість як доказів причетності ОСОБА_14 до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень висновків експертів з тих підстав, що медична документація, на підставі якої такі експертизи проводились, отримана органом досудового розслідування не на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. Тобто вважає, що медична документація отримана слідчим не у визначеному законом порядку.

Так, положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи окрім іншого і щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

З матеріалів провадження слідує, що слідчим постановами від 12.04.2023 та 19.04.2023 було призначено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень та судово-психіатричну експертизу щодо психічного стану ОСОБА_8 .

Медичні карти для їх проведення надавались медичними установами на запит дізнавача (том 1 а.с.129, 157).

Враховуючи, що витребування такої документації стороною обвинувачення узгоджується з положеннями вищевказаних норм закону, то немає підстав вважати, що вказані медичні документи отримані не у визначеному законом порядку, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.06.2023 року у справі № 293/1947/20.

Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень №6 від 17.01.1995 року судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Крім того, згідно з зазначеними правилами при проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг.

Тому доводи захисника в частині визнання висновків експертів недопустимими доказами у зв`язку з їх проведенням без огляду потерпілого є нікчемними. Також у висновку експерта №59 від 07.04.2023 вбачається, що, всупереч апеляційним доводам, експертом при проведенні дослідження враховано належним чином засвідчену копію карти виїзду швидкої медичної допомоги №560 від 22.01.2023, медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_12 №8749 КНП «Новосанжарська ЦЛ» та медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_12 №2389/255 КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради».

З урахуванням викладеного вище, місцевий суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, суд встановив, згідно з висновком судово-психіатричного експерта №188 від 05.05.2023 ОСОБА_8 на теперішній час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, параноїдний синдром, загострення і страждав ним в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння. Наявне у ОСОБА_8 захворювання позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння і позбавляє такої здатності на теперішній час. ОСОБА_8 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Вирішуючи питання про вид примусових заходів медичного характеру, місцевий суд також врахував, що ОСОБА_8 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та перебуває у лікаря психіатра з 2004 року, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, разом з тим у ОСОБА_8 неодноразово проявлявся стан загострення психічних розладів.

Враховуючи викладене, а також тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_8 , ступеня небезпечності психічного хворого, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , щодо якого вирішується питання про застосування заходів медичного характеру залишити без задоволення, а ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.07.2024, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4