Провадження №: 1-кс/755/3898/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, від імені якої подана скарга ОСОБА_3 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2024 року за № 0001473, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядкуч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, на постанову дізнавача від 24 жовтня 2024 року про закриття цього кримінального провадження, оскільки вона (постанова) винесена без належної перевірки обставин провадження, недотримання вимог ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати для можливості продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Зокрема, дізнавач у оскаржуваній постанові посилається на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У теорії кримінального права склад кримінального правопорушення це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Але дізнавач не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. А тому посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) у резолютивній частині постанови є безпідставним. Аби говорити про відсутність складу кримінального правопорушення, треба конкретно називати, якого саме елементу складу немає.

Потерпіла, ОСОБА_3 неодноразово повідомляла органу досудового розслідування про те, що особою, яка нанесла їй тілесні ушкодження є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак в межах досудового розслідування його навіть не було допитано.

Важливим є і те, що побиття потерпілої ОСОБА_5 сталося у приміщенні КНП "Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2", що є громадським місцем, а тому в його діях також можуть вбачатися ознаки хуліганства (ч.1 ст. 296 КК України). Однак дізнавачем даний факт проігнорований, питання перекваліфікації також не поставало, що вкотре вказує на неповноту досудового розслідування та не встановлення всіх важливих елементів складу правопорушення.

Крім того, потерпілою долучено до матеріалів досудового розслідування копії медичної документації, а саме: консультаційний висновок спеціаліста від 11.09.2024 року, схему локалізації тілесних ушкоджень, довідку № 012 про фіксацію тілесних ушкоджень від 11.09.2024 року, Довідку № П-9/081 від 11.09.2024 року.

Вказані документи підтверджують нанесення потерпілій тілесних ушкоджень і на їх підставі також можна було б призначити проведення судово-медичного дослідження, однак дізнавач не вчинила жодних необхідних дій задля призначення проведення такого дослідження.

ІІ. Позиції сторін

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній передумов.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та дізнавач ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві в судове засідання не прибули, будучи повідомленими про нього у порядку регламентованому ст. 135 КПК.

Cлідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

ІІІ. Право, яким керувалася слідчий суддя

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 110. Процесуальні рішення

1. Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, […].

3. Рішення […] приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, […].

5. Постанова […] складається з: 1) вступної частини […]; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, […].

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

4. Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

ІV. Обставини, які були передумовою закриття кримінального провадження

У постанові про закриття кримінального провадження суб`єкт її прийняття вказує таке.

До Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала слідчого суді ОСОБА_6 №755/16424/24 від 03.10.2024 року про зобов`язання внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР з приводу скарги ОСОБА_4 в інтересах громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 11.09.2024 року, приблизно о 10 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, проспект Алішера Навої 3, невстановлена досудовим розслідуванням особа, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_3 (ЄО 53684 від 16.10.2024).

В ході проведення дізнання, було встановлено, що конфлікт відбувся між колишнім подружжям в закритій палаті лікарні. Свідки даної події відсутні, камери відеоспостереження відсутні, відеозаписи також відсутні.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні вжито першочергові заходи, щодо встановлення факту події кримінального правопорушення (злочину), а саме оперативним підрозділам Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, проведено аналіз даних щодо наявності повноти ознак кримінального правопорушення, достатності наявних доказів для доведення винуватості особи в суді, надано доручення в порядку ст. 40 КПК України на предмет встановлення особи-злочинця, встановлення можливих свідків чи очевидців даної ситуації.

Комплексом проведений слідчих та оперативно розшукових заходів, встановити факт правопорушення не вдалось за можливе, відеозаписи події відсутні.

Тому, з цих передумов кримінальне провадження закрите у порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

V. Мотиви, з яких слідчий суддя виходила при постановленні ухвали

Слідчий суддя проаналізувавши доводи скарги та аргументи сторін зауважує про таке.

V.І. Процесуальні питання подання скарги

Згідно ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Тому, аналізуючи ці питання, слід зауважити, у цьому випадку, про таке:

а.) суб`єкт звернення

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому розслідувані може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В цій справі установлено, що заяву про злочин подано ОСОБА_3 .

Тим самим, є дійсним факт, що скаргу подано уповноваженою на те особою у розумінні ч. 1 ст. 303 КПК.

б.) територіальна підсудність

Верховний Суд в ухвалі від 28 січня 2020 року у справі № 263/19/20 указав, що виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Дніпровське УП ГУ НП в м. Києві знаходиться у межах Дніпровського району м. Києва, відповідно скарга підсудна для розгляду слідчим суддею цього місцевого суду.

в.) строки

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК скарги на рішення передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Однак досить частими є випадки, коли копія постанови про закриття кримінального провадження надсилається особі у спосіб, який унеможливлює встановлення дати отримання, наприклад, в разі надсилання копії постанови звичайним, а не рекомендованим листом.

У таких випадках за відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку слідчим суддям доцільно розглядати скарги на постанови про закриття кримінального провадження по суті й уникати визначення моменту початку перебігу строку оскарження датою винесення постанови (див. позицію ВССУ відображену у листі від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надалі - Узагальнення).

В цій справі саме такий випадок (факт відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку). З огляду на зазначене, на переконання слідчого судді, наведений строк слід, у порядку ст. 117 КПК України, поновити, адже не є спростовними доводи скарги про отримання постанови поза межами такого строку, однак із поданням самої скарги з його урахуванням від дня отримання копії постанови.

V.ІІ. Оцінка підстав закриття кримінального провадження

Правова природа виду оскарження постанови про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді (див. позицію ВССУ відображену в Узагальненні, та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Здійснивши саме такого роду перевірку щодо питання відповідності оскаржуваного рішення не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності розслідування.

Відповідно до ст. 2, 284 КПК закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З положень ст. 83 КПК слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тому, дізнавач, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Водночас, для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) слідству слід встановити: 1) наявність діяння, вчиненого особою; 2) наявність доказів, за яких можна встановити факт відсутності у діянні хоча б одного елемента складу злочину - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

При цьому, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, зокрема у п. 44 рішення «Олександр Ніконенко проти України» (від 14 листопада 2013 року (остаточне 14 лютого 2014 року), заява №54755/08, джерело https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_988#Text), таке розслідування має незалежним, безстороннім […], а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю (див. рішення від 31 липня 2012 року у справі «Мута проти України» (Muta v. Ukraine), заява № 37246/06, п. 61). Розслідування […] має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини […] або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення від 17 січня 2013 року у справі «Карабет та інші проти України» (Karabet and Others v. Ukraine), заяви № 38906/07 та № 52025/07, п. 259).

В цьому кримінальному провадженні, на переконання слідчого судді, таке розслідування, враховуючи дані вказані у постанові про закриття та мотиви наведені в скарзі, не відповідає вказаним критеріям. Адже, у ході розслідування не допитано навіть особу на котру заявниця прямо вказує, як ту, що завдавала їй тілесне ушкодження.

Щодо питання свідків, як умови закриття, то їх відсутність не завжди є достатньою підставою для того, щоб вважати, що не відбувся злочин. Часто діяння відбуваються без свідків, особливо у випадках, де може бути обмежений доступ до місця події або де нападник і потерпілий перебували наодинці.

Тому, за обставин цього провадження, розслідування могло б бути більш ефективним за рахунок залучення непрямих доказів (відео (у т.ч. записи з камер відеоспостереження, адже йдеться про можливу подію в місті Києві; дані телефонного зв`язку (аналіз телефонних з`єднань може надати інформацію про місцезнаходження сторін під час події), медичні записи (у т.ч. ті, на котрі вказується у скарзі та цитовані у п. І ухвали); потенціал технологічних засобів для відтворення подій (аналіз зображень, відео, геолокаційних даних тощо) та більш ґрунтовного аналізу і оцінки показань потерпілого та даних з медичного закладу на її ім`я.

Власне, відсутність таких кроків може вказувати на недостатню ретельність підходу до збору доказів та, як наслідок, на не проведення ефективного офіційного розслідування.

Отже, вказане в своїй сукупності свідчить про те, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

При цьому, слідчий суддя додатково зауважує, що у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказується, що виправдувальний вирок постановляється, зокрема,

- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо;

- за відсутністю в діянні складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність.

Орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, в постанові про таке закриття (в її мотивувальній частині) не наводить: (1) даних, котрі могли б вказувати на те, що відбулась подія - певне діяння; (2) інформацію про осіб, котрі його вчинили; (3) аргументи, що вказують на те, що в діях таких осіб відсутні ознаки певного кримінального правопорушення у т.ч. за ст. 125 КК.

Відповідно цетакож вказує на недотримання вимог ст. 110 КПК та про що ґрунтовно зауважується у скарзі.

VІ. Висновок

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу, слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останні є самостійними у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

З цих підстав Суд, керуючись статтями 303-307, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, постановив:

клопотання про поновлення строку зверненння до суду задовольнити та поновити даний строк.

Скаргу - задовольнити.

Постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 від 24 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2024 року за № 0001473, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:00 год. 30 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8