КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000684 від 09 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною у розпорядженні та відчуженні, а саме:

- транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, чорного кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ;

- мотоцикл Vespa PX, 150 2012 року випуску, vin: НОМЕР_3 ;

- причіп МАГ 201, синього кольору, 2022 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 .

Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, належних ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

В АТ «СЕНС БАНК» (, МФО 300346):

- НОМЕР_6 ;

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Українська гривня);

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Євро);

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Долар США);

- НОМЕР_8 ;

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Українська гривня);

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Євро);

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Долар США);

- НОМЕР_10 ;

- НОМЕР_11 ;

- НОМЕР_12 ;

- НОМЕР_13 ,

В АТ КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299), на які випущено картки за номерами:

- НОМЕР_14 ;

- НОМЕР_15 ;

- НОМЕР_16 ;

- НОМЕР_17 ;

- НОМЕР_18 , без встановлення суми коштів, шляхом заборони розпоряджатись будь-яким чином грошима у безготівковій формі та зупинити проведення всіх видаткових операцій по вказаним рахункам.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити такий строк, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що про наявність арешту майна та рахунків апелянту стало відомо з загально-доступних джерел мережі інтернет 01 липня 2024 року та в цей же день направлено до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, доступ до яких було отримано 02 липня 2024 року.

У мотивування скарги зазначає, що Печерський районний суд м. Києва не є компетентним судом щодо розгляду клопотання про накладення арешту, в якому органом досудового розслідування є Державне бюро розслідування, а отже при розгляді клопотання порушено правила підсудності.

Вказує, що у клопотанні відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ОСОБА_8 кошти, які знаходяться на банківських рахунках, набуті кримінально-протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилається на те, що рахунок НОМЕР_11 є особистим рахунком адвоката для ведення професійної індивідуальної адвокатської діяльності ОСОБА_8 , що є прямим перешкоджанням здійсненню адвокатської діяльності.

Звертає увагу суду, що як органом досудового розслідування, так і прокурором не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину, а також жодних доказів незаконного набуття майна ОСОБА_8 та його подальшої легалізації «на підконтрольних йому фізичних і юридичних осіб».

Зауважує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не ведуть спільнbq бюджет та господарство, не здійснюють жодних правових дій, які притаманні подружжю.

Також зазначає, що стороною обвинувачення жодної інформації та доказів щодо статусу ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні не надано.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року власникам майна не направлялась.

Як зазначає адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, про наявність арешту майна та рахунків апелянту стало відомо з загально-доступних джерел мережі інтернет 01 липня 2024 року та в цей же день направлено до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, доступ до яких було отримано 02 липня 2024 року, що підтверджується матеріалами судової справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи адвоката про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000684 від 09 вересня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 368-5, частиною третьою статті 209, частиною першою статті 111-2, частиною першою статті 14, частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 15, частиною другою статті 146 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у даному кримінальному провадженні, серед іншого, досліджуються обставини здійснення колишнім заступником голови Вищого господарського суду України ОСОБА_8 та пов`язаними з ним особами легалізації грошових коштів та майна, одержаних злочинним шляхом, за сприяння у прийнятті неправосудних рішень в інтересах третіх осіб через втручання в автоматизовану систему та діяльність суддів Господарського суду міста Києва, Київського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України, через що отримувалася неправомірна вигода, яку використано для придбання рухомого і нерухомого майна в Україні та за її межами, з подальшою реєстрацією придбаного майна на себе, близьких та/або підконтрольних йому фізичних і юридичних осіб, зокрема на своїх членів сім`ї, серед яких колишня дружина ОСОБА_9 , сини: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та дружина сина -

ОСОБА_14. З матеріалів Державної податкової служби України та Державної служби фінансового моніторингу України не підтверджується отримання достатніх офіційних і задекларованих доходів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та іншими особами/юридичними особами, які були необхідні для придбання зазначеного у клопотанні майна, водночас інформація, відображена у податкових деклараціях про доходи зазначених осіб є фактично недостовірною.

Водночас привертає увагу невідповідність рівня початкових доходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також пов`язаних з ними осіб та юридичних осіб, періоду первісного набуття ними високоліквідних активів (2011-2012 роки), у тому числі за кордоном, за наявної на сьогодні інформації щодо їх вартості.

При аналізі інформації, що міститься в державних реєстрах та матеріалах досудового розслідування встановлено, що доходи ОСОБА_8 до 2021 року, тобто до звільнення з посади судді та початку підприємницької діяльності, абсолютно не відповідають вартості активів, які за цей період набували ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші члени сім`ї (3,2 млн. грн за період з 1998 до 2020 року включно, та 12,9 млн. грн з 2021 до 2023 включно), навіть без дослідження витрат ОСОБА_8 та членів сім`ї за відповідний період та без урахуванням встановленого факту перерахування ним переважної частини отриманої заробітної плати судді з 2017 року на благодійну допомогу.

Переважна частина задекларованих доходів ОСОБА_8 отримана ним вже після набуття ним та членами його сім`ї вищезазначених у клопотанні активів, а заявлена вартість офіційно належного йому на праві власності майна (транспортні засоби) явно не відповідає реальній, що викликає обґрунтовані підозри в навмисному недекларуванні цієї інформації для уникнення відповідальності за незаконно отримані доходи.

З урахуванням стрімкого росту доходів ОСОБА_8 після остаточного звільнення з посади судді, існують обґрунтовані підстави вважати, що діяльність ОСОБА_8 та членів його сім`ї як фізичних осіб-підприємців є одним з інструментів завершення легалізації грошових коштів та майна, одержаних злочинним шляхом під час перебування його на суддівських посадах та вчинення злочинів, у тому числі у сфері правосуддя .

Також установлено, що вищевказані активи ОСОБА_8 набуті незаконним шляхом, їх придбання не підтверджуються сукупними доходами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших членів сім`ї з урахуванням періодів набуття активів та будь-які подальші операції з ними можуть свідчити про приховування та маскування їх незаконного походження.

Постановою слідчого від 24 квітня 2024 року майно, на яке прокурор просить накласти арешт та яке належить ОСОБА_8 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

20 травня 2024 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження та розпорядження, а також на грошові кошти у безготівковій формі, що знаходяться на його банківських рахунках, відкритих в АТ «СЕНС БАНК» та АТ КБ «ПриватБанк» без встановлення суми коштів, шляхом заборони розпоряджатись будь-яким чином грошима у безготівковій формі та зупинити проведення всіх видаткових операцій по вказаним рахункам.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною у розпорядженні та відчуженні, а саме:

- транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, чорного кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ;

- мотоцикл Vespa PX, 150 2012 року випуску, vin: НОМЕР_3 ;

- причіп МАГ 201, синього кольору, 2022 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 .

Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, належних ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

В АТ «СЕНС БАНК» (, МФО 300346):

- НОМЕР_6 ;

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Українська гривня);

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Євро);

- НОМЕР_7 (валюта рахунку - Долар США);

- НОМЕР_8 ;

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Українська гривня);

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Євро);

- НОМЕР_9 (валюта рахунку - Долар США);

- НОМЕР_10 ;

- НОМЕР_11 ;

- НОМЕР_12 ;

- НОМЕР_13 ,

В АТ КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299), на які випущено картки за номерами:

- НОМЕР_14;

- НОМЕР_15 ;

- НОМЕР_16 ;

- НОМЕР_17 ;

- НОМЕР_18 , без встановлення суми коштів, шляхом заборони розпоряджатись будь-яким чином грошима у безготівковій формі та зупинити проведення всіх видаткових операцій по вказаним рахункам.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини четвертої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

За змістом частини першої статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно пунктів 1, 2 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Положеннями частини третьої статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора, наклав арешт на належне ОСОБА_8 рухоме майно та рахунки і грошові кошти, які зберігаються на них, з тих підстав, що вказані активи є матеріальними об`єктами, які є знаряддям вчинення особливо тяжких злочинів, зберегли на собі їх сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були набуті кримінально протиправним шляхом, а отже рухоме майно та грошові кошти на вказаних рахунках відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, та у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження №0000684 від 09 вересня 2023 року.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених частиною четвертою статті 170 КПК України, для арешту грошових коштів з тих підстав, що вони можуть підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на належне ОСОБА_8 рухоме майно із забороною у розпорядженні та відчуженні, банківські рахунки та грошові кошти, які на них містяться, без встановлення суми коштів, шляхом заборони розпоряджатись будь-яким чином грошима у безготівковій формі та зупинення проведення всіх видаткових операцій по вказаним рахункам, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що рухоме майно та грошові кошти на вказаних рахунках можуть бути приховані, втрачені, відчужені, передані.

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що у період з 12 січня 2024 року до 19 квітня 2024 року ОСОБА_8 та членами його сім`ї вжито заходів, направлених на відчуження належного їм майна з метою недопущення його подальшого арешту та можливої конфіскації, що фактично є продовженням механізму легалізації незаконного набутих активів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання прокурора обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно ОСОБА_8 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, встановленим статтею 98 КПК України, а у клопотанні відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ОСОБА_8 кошти, які знаходяться на банківських рахунках, набуті кримінально-протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення особливо тяжких злочинів, зберегло на собі їх сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були набуті кримінально протиправним шляхом, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про те, що як органом досудового розслідування, так і прокурором не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину, а також жодних доказів незаконного набуття майна ОСОБА_8 та його подальшої легалізації «на підконтрольних йому фізичних і юридичних осіб»; ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не ведуть спільні бюджет та господарство, не здійснюють жодних правових дій, які притаманні подружжю, на даному етапі досудового розслідування є передчасними та такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.

Перевірка наведених апелянтом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування і є метою проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000684 від 09 вересня 2023 року.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Доводи представника власника майна про те, що рахунок НОМЕР_11 є особистим рахунком адвоката для ведення професійної індивідуальної адвокатської діяльності ОСОБА_8 , що є прямим перешкоджанням здійсненню адвокатської діяльності, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Аргументи адвоката, що стороною обвинувачення жодної інформації та доказів щодо статусу ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні не надано, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що юридичною адресою Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань є: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, а юридичною адресою Офісу Генерального прокурора - м. Київ, вул. Різницька, 13-15, які територіально знаходяться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання слідчим правильно подано до Печерського районного суду м. Києва, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, у зв`язку з чим не заслуговують посилання скаржника на порушення правил підсудності при розгляді клопотання прокурора про арешт майна.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3