Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4377/24

Номер провадження: 1-кс/511/1234/24

27.12.2024 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської областіОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказане клопотання, згідно якого ОСОБА_3 просила скасувати повністю арешт з транспортного засобу «HYUNDAI ACCENT», н/з НОМЕР_1 , накладений 26 листопада 2024 року Роздільнянським районним судом Одеської області, оскільки наразі відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Стислий виклад позиції учасників розгляду клопотання.

ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий ОСОБА_5 надіслав на адресу суду заяву, згідно якої не заперечує проти скасування арешту в частині заборони користування транспортним засобом.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.

Слідчим відділом Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000828 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

По вказаним матеріалам кримінального провадження, 26 листопада 2024 року було накладено арешт на вказаний транспортний засіб у виді заборони користування, розпорядження та відчуження.

Відповідно до відомостей з АСДС, вказане рішення набрало законної сили 3 грудня 2024 року.

З диспозиції частини першої статті 174 КПК України вбачається, що арешт може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням можливе лише за таких умов: із клопотанням про скасування арешту звернулася належна особа (підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження); вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На підставі викладеного, врахувавши позицію сторін, фактичні обставини, з метою забезпечення справедливої рівноваги між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт у виді заборони користування з т/з «HYUNDAI ACCENT», н/з НОМЕР_1 , власником та користувачем якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортногозасобу НОМЕР_2 , накладений 26 листопада 2024 року Роздільнянським районним судом Одеської області (справа № 511/4377/24).

В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1