Справа № 346/509/25
Провадження № 1-кп/346/451/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи, щодо якої подано клопотання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4

його законного представника ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, особи з інвалідністю ІІ групи, непрацюючого, неодруженого, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, не судимого, в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07.08.2024 року за № 0000223 за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року близько 17:45 год. при перевірці документів ОСОБА_4 , з метою використання завідомо підробленого офіційного документу, пред`явив та видав працівникам поліції посвідчення водія серією « НОМЕР_1 » від 10.07.2021 року, видане на ім`я ОСОБА_4 , яке за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться у офіційному обігу.

Посвідчення водія серією « НОМЕР_1 », видане на імя « ОСОБА_4 », за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться у офіційному обігу. Всі зображення у вказаному посвідченні водія виконані термосублімаційним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Згідно з інформацією РСЦ ГСЦ від 13.08.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами сервісними центрами МВС не видавалось.

Посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії « НОМЕР_1 » згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України видане 10.07.2021 року в ТСЦ №6543 ОСОБА_6 , категорії «В», терміном дії до 10.07.2051 року, статус посвідчення «виданий».

Прокурор в судовому засіданні підтримала розглядуване клопотання, яке просить задовольнити. Крім того, прокурор просить вирішити долю речових доказів, а саме вищевказане посвідчення водія знищити, а диск з матеріалами відеозапису зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Захисник особи, відносно якої подане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 в судовому засіданні просить в задоволенні клопотання відмовити, оскільки згідно з даними п. 22 висновку судово-психіатричного експерта вказано про незначну соціальну небезпеку ОСОБА_4 у зв`язку з чим рекомендується застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах застосування. Відповідно до ч. 4 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними, а на момент судового розгляду особа видужала.

Особа, відносно якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 зазначив, що деталей інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь не пригадує, він самостійно звертається до лікаря при необхідності лікування.

Законний представник в судовому засіданні, підтримав позицію захисника.

Вчинення ОСОБА_4 вищевказаного суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених у судовому засіданні:

- даними протоколу огляду місця події від 06.08.2024 року та фототаблицями до нього, відповідно до яких оглядом місця події являється кімната прийому громадян Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області що в м. Коломия, по вул. Шевченка, 11а, де поруч із працівниками поліції наявна особа чоловічої статі, одіта в сині джинси та темно-синій светр (батник) із сірим капюшоном, яку булодоставлено для складання адміністративного протоколу за порушення громадського порядку; на запитання з приводу документів, що посвідчують особу, останній назвався ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши також посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 10.07.2021 року ТСЦ 6543 на його ім`я, яке згідно з базами даних ІПНП (інформаційного порталу Національної поліції) обліковується за іншою особою, а саме ОСОБА_6 ; на запитання з приводу походження вказаного посвідчення ОСОБА_4 вказав, що придбав його на ринку в м. Коломия в невідомої особи за 7 000 грн., у встановленому законом порядку посвідчення водія він не отримував; під час огляду вказане посвідчення вилучено (а.п. 22-27);

- даними постанови про визнання речовим доказом від 07.08.2024 року, згідно з якою 06.08.2024 року о 18:42 год. до чергової частини Коломийського РВП надійшов рапорт інспектора СРПП вказаного відділу поліції про те, що 06.08.2024 року в м. Коломия, по вул. Мазепи, було зупинено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та під час перевірки документів виявлено посвідчення водія серії « НОМЕР_1 », видане на імя ОСОБА_4 , з явними ознаками підробки, яке визнано речовим доказом (а.п. 28);

- даними висновку експерта № СЕ-19/109-24/11506-ДД від 14.08.2024 року, відповідно до якого надане на дослідження посвідчення водія серією НОМЕР_1 за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться в офіційному обігу; всі зображення у наданому на дослідженні посвідченні водія виконані термосублімаційним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії (а.п. 29-33);

- даними протоколу огляду відеозапису від 10.09.2024 року, згідно з яким проведено огляд відеозапису з нагрудної камери поліцейського Коломийського РВП (оптичного диску DVD-R, 4,7 GB/120 MIN із надписом на ньому «2024/08/06 16:55:46»), відповідно до якого зйомка здійснюється неподалік магазину «Берегиня», що в м. Коломия, по вул. Мазепи, біля якого стоїть особа чоловічої статі, одягнена в червону куртку та темно-сині штани, а на прохання пред`явити документи та представитись, йде в сторону центральної частини м. Коломия; після доставлення вказаної особи до відділу поліції, а саме в кімнаті прийому громадян на прохання працівників поліції витягує речі із куртки, серед яких посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , а на запитання звідки воно у нього чіткої відповіді не надає, після здійснення перевірки якого встановлено, що вказане посвідчення видане на іншу особу (а.п. 34-35, 37).

Згідно висновком судово-психіатричного експерта № 8/2025 від 09.01.2025 року ОСОБА_4 страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, та страждає на даний час, хронічним психічним захворюванням - шизоафектним розладом, що згідно з МКХ-10 F25.0. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, так і на даний час, ОСОБА_4 перебував і перебуває в стані, при якому не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах (а.п. 38-43).

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 інкриміновані суспільно небезпечні діяння, кваліфіковані за ч. 3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, вчинені за наступних обставин.

З метою уникнення від встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого законом дозволу (посвідчення водія) ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом» а саме п. 16, згідно з яким посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів та програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, у невстановлений досудовим розслідуванням час, за попередньою змовою з невстановленою під час досудового розслідування особою, з метою подальшого використання підробленого документу, у невстановленому під час досудового розслідування місці, виготовили підроблений документ посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія, серія і номер « НОМЕР_1 » від 10.07.2021 року, в яке внесли анкетні дані та фотографію ОСОБА_4 .

Посвідчення водія серією « НОМЕР_1 », видане на імя « ОСОБА_4 », за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться у офіційному обігу. Всі зображення у вказаному посвідченні водія виконані термосублімаційним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Згідно з інформацією РСЦ ГСЦ від 13.08.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами сервісними центрами МВС не видавалось.

Посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії « НОМЕР_1 » згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України видане 10.07.2021 року в ТСЦ №6543 ОСОБА_6 , категорії «В», терміном дії до 10.07.2051 року, статус посвідчення «виданий».

Крім того, 06.08.2024 року близько 17:45 год. при перевірці документів ОСОБА_4 , з метою використання завідомо підробленого офіційного документу, пред`явив та видав працівникам поліції посвідчення водія серією « НОМЕР_1 » від 10.07.2021 року, видане на ім`я ОСОБА_4 , яке за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться у офіційному обігу.

Однак, згідно з вимогами ст. 18, ст. 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 130/2612/17).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 8/2025 від 09.01.2025 року в ОСОБА_4 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання шизоафектний розлад), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність усвідомлювати свої дії та керувати ними).

Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

На відміну від кримінального правопорушення, суспільно небезпечне діяння, яке інкримінується особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру характеризується тим, що у особи відсутні інтелектуальні та вольові ознаки стану осудності, зі станом неосудності несумісні наявність у свідомості такої особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. В конкретному випадку формулювання суспільно небезпечного діяння у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру має відбуватися лише виходячи з об`єктивних ознак такого діяння.

У стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали. Такої позиції також дотримується ККС ВС у справі N 234/18511/18 від 06.02.2020 року.

Предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи. До такої позиції прийшов Верховний Суд у справі № 206/5483/18 від 12 березня 2020 року.

Отже, враховуючи зазначене, виклад фактичних обставин суспільно небезпечних діянь у клопотанні прокурора, за умови перебування ОСОБА_4 у стані неосудності, юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.358 КК України, є неправильною. Отже, епізод щодо вчинення ОСОБА_4 підроблення документа (посвідчення водія) за попередньою змовою групою осіб підлягає виключенню з обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно з ч.1, 2 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Судом встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 8/2025 від 09.01.2025 року ОСОБА_4 страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, та страждає на даний час, хронічним психічним захворюванням - шизоафектним розладом, що згідно з МКХ-10 F25.0. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, так і на даний час, ОСОБА_4 перебував і перебуває в стані, при якому не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах. У п. 22 вказано висновку зазначено, що екзацербація психічної хвороби в підекспертного спостерігалась 06.08.2024 року, коли останній поступив на стаціонарне лікування з неадекватною поведінкою (чіплявся до людей в місті, хотів спалити меморіал військових), вираженою агресивністю та відсутністю продуктивного контакту; такий стан сприяє викривленню сприйняття навколишньої дійсності, хворобливій інтерпретації подій та позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент інкримінованих йому протиправних дій; на даний час відмічаються розлади асоціативної сфери у вигляді паралогічності, зісковзувань, порушення емоціно-вольової сфери з редукцією енергетичного потенціалу, втрата інтересів ,однак, відсутність психотичної симптоматики, проведений курс медикаментозної терапії в стаціонарних умовах та позитивна настанова на медикаментозне лікування в подальшому, зумовлюють незначну соціальну небезпеку підекспертного, в зв`язку з чим рекомендується застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах (а.п. 38-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справі № 761/37225/20 (провадження № 51-321 кмо 2) вказано, що визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Таким чином, з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин, висновку судово-психіатричного експерта, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_4 слід застосувати запропоновані примусові заходи медичного характеру, у зв`язку з чим вважає доводи захисника про відсутність підстав для задоволення розглядуваного клопотання неспроможними.

Виходячи із роз`яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Згідно з положеннями ст.124 КПК України процесуальні витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.19, 92-94 КК України, керуючись ст. ст. 100, 369-372, 503, 512, 513 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000223 щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Процесуальні витрати за проведення експертизи від 14.08.2024 року в сумі 4 543,68 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- посвідчення водія серії « НОМЕР_1 », видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - знищити;

- оптичний диск DVD із матеріалами відеозапису з нагрудної камери поліцейського СРПП за 06.08.2024 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1