Справа № 346/6430/24
Провадження № 11-кп/4808/140/25
Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 про вирішення питання в порядку ст.ст. 537-539 КПК України, засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 червня 2019 року та вирок Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2024 року переглянути, та згідно положень ч. 4 ст. 70 КПК України зарахувати відбуте ним покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Пояснює, що злочини вчинені ним в період часу 31 грудня 2018 року за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2024 року. Однак інші злочини вчинено ним - 13 вересня 2016 року.

Зазначає, що згідно ч. 4 ст. 70 КПК України було зараховано термін покарання відбутий ним повністю за вироком від 12 червня 2019 року (а саме 3 роки) у термін покарання (а саме 5 років 6 місяців), призначений вироком від 30 квітня 2024 року, оскільки злочин був вчинений до постановлення попереднього вироку. Так, протягом часу з 2019 року по 2024 рік ним було вчинено ряд інших кримінальних правопорушень, та відповідно були інші вироки.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 вказує, що строк покарання 3 роки, відбутий ним за вироком від 12 червня 2009 року необхідно зарахувати у термін призначеного покарання 5 років 6 місяців за вироком від 30 квітня 2024 року, так як судом встановлено, що ним дані злочини за вироком від 30 квітня 2024 року вчинені до ухвалення попереднього вироку від 12 червня 2019 року.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про вирішення питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку (зарахування в строк відбування остаточного покарання строку відбутого покарання), засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.04.2024 року.

Суд першої інстанції мотивував таку позицію тим, що на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду від 12.06.2019 року (яким при зарахуванні в строк призначеного покарання терміну попереднього ув`язнення була застосована ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) судом 23.07.2019 року було видане розпорядження та ОСОБА_7 продовжуючи перебувати під запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, фактично із 23.07.2019 року почав відбувати призначене за цим вироком від 12.06.2019 року покарання та 16.07.2021 року звільнений з установи виконання покарань після відбуття покарання. Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями питання щодо зарахування ОСОБА_7 строку відбутого покарання у строк остаточного покарання в порядку ч. 4 ст. 70 КК України вирішено.

Під час апеляційного провадження:

- засуджений ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, та ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст.ст. 66, 67 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України встановлено, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України встановлено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказані норми закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконання.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання; на підставі ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 року ) в строк призначеного покарання зараховано ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 21.07.2017 року ( з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 02.01.2018 року (по дату його звільнення з-під варти у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту) та із 02.08.2018 року ( з моменту його затримання як підозрюваного у вчиненні злочину) по 23.08.2018 року (дату зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, яке відбуте повністю (а.с. 14-21 ).

Вироком вказаного суду від 20.10.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 року, більш суворим за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання (арк. особ. справи № 41-49).

Згідно з вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2023 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим за вироком Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 20.10.2023 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком; зараховано у термін відбування призначеного ОСОБА_7 покарання час перебування його під вартою у цьому кримінальному провадженні, а саме із 19.11.2021 року по 17.06.2022 року; строк відбування призначеного покарання рахувати з моменту звернення даного вироку до виконання (початку відбування покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.10.2023 року (арк. особ. справи № 54-55 ).

Відповідно до вироку вказаного суду від 07.12.2023 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31.01.2024 року залишено без змін, ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.10.2023 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення із 13.12.2022 року по 07.12.2023 року (арк. особ. справи № 56-66 , 69-72).

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.12.2023 року, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком; строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання (арк. особ. справи № 74-78 ).

Згідно з вироком вказаного суду від 30.04.2024 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 02.10.2024 року залишено без змін, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на строк 4 роки місяці; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2024 року, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком; у строк призначеного покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення у даному об`єднаному кримінальному провадженні із 08.05.2019 року по 23.07.2019 року, строк відбування призначеного покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вироком також встановлено, що на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.06.2019 року судом 23.07.2019 року видане розпорядження на його виконання та ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати під запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, фактично із 23.07.2019 року почав відбувати призначене за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.06.2019 року покарання та 16.07.2021 року був звільнений з ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» по відбуттю покарання (а.с.5-13, арк. особ. справи № 82-90, 95-100).

У відповідності до довідки ДУ «Чортківська установа виконання покарань ( №26)» від 11.10.2024 року зазначено періоди перебування під вартою в установі ОСОБА_7 , а саме: з 31.03.2016 року по 01.06.2016 року (01.06.2016 року звільнений з установи у зв`язку із закінченням строку відбування покарання, згідно вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 19.03.2015 року - (3 місяці арешту); з 24.07.2017 року по 02.01.2018 року (02.01.2018 року звільнений з установи у зв`язку із заміною запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.01.2018 року; звільнений з-під варти із зали суду); з 08.08.2018 року по 23.08.2018 року (23.08.2018 року звільнений з установи у зв`язку із заміною запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, згідно з ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23.08.2018 року; звільнений з-під варти із зали суду); з 10.05.2019 року по 16.07.2021 року (16.07.2021 року звільнений з установи по відбуттю строку покарання, згідно з вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.09.2019 року (ч.3 ст.185, ч.5 ст. 72 КК України - 3 роки позбавлення волі); з 25.11.2021 року по 17.06.2022 року (17.06.2022 року звільнений з установи у зв`язку із заміною запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.06.2022 року; звільнений з-під варти із зали суду); 15.12.2022 року перебуває під вартою в державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№26)» (а.с. 4).

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про те, що вищевказаними судовими рішеннями питання щодо зарахування ОСОБА_7 строку відбутого покарання у строк остаточного покарання в порядку ч. 4 ст. 70 КК України вирішено.

Як вже зазначалось, на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду від 12.06.2019 року (яким при зарахуванні в строк призначеного покарання терміну попереднього ув`язнення була застосована ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року)) судом 23.07.2019 року видане розпорядження на його виконання та ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати під запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, фактично із 23.07.2019 року почав відбувати призначене за цим вироком від 12.06.2019 року покарання та 16.07.2021 року звільнений з установи виконання покарань після відбуття покарання. Тому не встановлено підстав для задоволення його клопотання про вирішення питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку - зарахування в строк відбування остаточного покарання за вироком від 30.04.2024 року строку відбутого покарання за вироком від 12.06.2019 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень норм КПК України, які б виступили підставою для скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, то на підставі викладеного ухвала суду є законною, оскільки ухвалена згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованою, оскільки ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в порядку ст.ст. 537-539 КПК України, засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5