Провадження № 1-кп/947/202/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756 від 08.05.2021 року відносно:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєв, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-10.09.2009 Приморським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК україни звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік 6 місяців;

-17.07.2012 Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, 69, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяця 14 днів. В силу ст.71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі на вироком Приморського районного суду м.Одеси від 10.09.2009. Остаточно до відбування позбавлення волі на строк 2 роки 9 місяців 14 днів. Звільнився 17.07.2012 по відбуттю строку покарання;

-18.10.2013 Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В силу си.71 КК України приєднано частину невідбутого покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 10.09.2009 у виді позбавлення волі на строк 3 місяця. Остаточно до відбування позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяця;

-05.11.2014 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.122 КК України до показання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. В силу ч.4 ст.70 КК України приєднано покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 18.10.2013 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Остаточно до відбування позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. 01.09.2015 звільнився по відбуттю строку покарання;

-05.12.2016 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.263 КК України до показання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.06.2022 звільнення від відбування покарання скасовано, направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі, дані про звільнення відсутні;

- 26.11.2020 Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 3 місяця;

- 11.12.2020 Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 6 місяців. Звільнився 09.03.2021 по відбуттю строку покарання;

- 16.09.2022 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 05.12.2016, в якому ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.06.2022 звільнення від відбування покарання з випробуванням було скасовано та направлено засудженого ОСОБА_15 для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення вол та остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Степанове, Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, українець, із повною середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-25.06.2020 року Київський районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України

ВСТАНОВИВ

08.05.2021 року близько 06 години 00 хвилин ОСОБА_15 , після відпочинку та триваючого спільного вживання спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , з якими він познайомився 08.05.2021 року, та свідком, на автомобілі марки «Mercedes Benz», в кузові чорного кольору, д.н.з, НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала особа 1, (матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку), прибули за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 7, де ОСОБА_15 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, в ході з`ясування особистих стосунків, пов`язаних з поведінкою потерпілого ОСОБА_17 , з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари в область голови потерпілого, від яких останній впав на землю, після чого ОСОБА_15 дерев`яною палицею та ногами наніс ще декілька ударів в область тулуба потерпілого, який лежав на землі.

В результаті чого, потерпілий ОСОБА_17 отримав наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині із зміщенням кісткових уламків, відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця правої кисті, які відповідно до п.п. 2.2.2. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також забійна рана голови, яка відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, в той же день, 08.05.2021 року близько 06 години 00 хвилин, після побиття ОСОБА_18 потерпілого ОСОБА_17 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 7 у ОСОБА_16 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_16 діючи відкрито у присутності свідка ОСОБА_19 , з кишень одягу потерпілого, який лежав на землі та відчував дії ОСОБА_16 , відкрито викрав майно потерпілого: а саме: грошові кошти в розмірі 3 200 гривень, мобільний телефон марки «Samsung G7», в корпусі чорного кольору, вартістю 2 500 гривень.

В подальшому, ОСОБА_16 викраденим майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, чим причинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5700 гривень.

Таким чином, ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 пояснив, що 08.05.2021 року, він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 їхав до себе додому в район «Таїрова», але по дорозі коли вони їхали, ОСОБА_21 подзвонила своєму знайомому ОСОБА_16 , який перебував разом з потерпілим та запропонував під`їхати до них. Вони попросили підвезти їх до магазину «Сантим» на вулиці Львівській. Потерпілий ОСОБА_17 спочатку їх зустрічі поводив себе спокійно, але потім коли поїхали далі до торгівельного центру «Сіті Центр», почав вести себе агресивно відносно нього. Приїхавши до торгівельного центру потерпілий ОСОБА_17 , ОСОБА_16 і ОСОБА_21 пішли шукати «закладки», потім купували алкогольні напої. ОСОБА_22 і потерпілий вживали алкоголь, курили психотропну речовину «сіль». Він особисто випив трохи пива. Потім вони після цього поїхали у бік моря, де він вийшов з автомобіля внизу біля води разом з ОСОБА_16 , якого він просив показати як пройти до вул.Архітекторська, щоб можна було пішки дістатися додому. ОСОБА_20 , ОСОБА_19 і потерпілий ОСОБА_17 поїхали в автомобілі у бік до верху від моря. Через деякий час йому двічі зателефонував ОСОБА_20 та повідомив, що потерпілий "чіпляється" до ОСОБА_19 та просив його про допомогу. Після чого йому зателефонувала ОСОБА_19 , яка плакала, просила його допомогти їй, повідомивши, що потерпілий до неї залицяється, чіпляється в грубій непристойній формі. Після цього. Він почав підійматися до місця, де знаходились ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та потерпілий, по дорозі піднявши дерев`яну палку. Коли він піднявся, побачив, що у ОСОБА_19 розірвана кофта. Він почав кричати, потерпілий ОСОБА_23 пішов йому назустріч. Він наніс удар потерпілому по голові, від якого потерпілий прикрився та трохи відбіг, але він наздогнав потерпілого та наніс ще один удар по голові, від якого потерпілий впав на землю. Після цього він продовжив наносити удари потерпілому палкою і ногами по тулубу.

Також ОСОБА_15 зазначив, що коли він наніс потерпілому перші удари біля них нікого не було, ніхто з присутніх, крім нього не наносив удари потерпілому. Коли потерпілий впав, а він почав наносити удари ногами та палкою, ОСОБА_16 ,, ОСОБА_20 , та ОСОБА_19 намагались відтягнути його від потерпілого. Він припинив бити потерпілого та сів в автомобіль до ОСОБА_20 . Коли автомобіль почав рух, підбіг ОСОБА_16 , у якого в руках він бачив мобільний телефон.

Він особисто жодного майна потерпілого не викрадав, у попередню змову з ОСОБА_16 та ОСОБА_20 не вступав, з ОСОБА_16 познайомився у той же день.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 пояснив, що на момент події 08.05.2021 року він був знайомий тільки з ОСОБА_19 , з ОСОБА_15 , ОСОБА_20 він знайомий не був. З потерпілим ОСОБА_17 він познайомився випадково біля супермаркету «Сантим» по вулиці Львівській. Потерпілий перебував був у стані алкогольного сп`яніння та звернувся до нього за допомогою викликати таксі, потім запропонував йому випити пиво. В цей момент він зателефонував до своєї знайомої ОСОБА_24 , щоб запросити її разом погуляти та випити пиво. Вона приїхала зі своїми знайомими ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , з якими вони разом поїхали за пивом до супермаркету. Після супермаркету вони поїхали до торгового центру «Сіті Центр». Також по дорозі вони відвозили хлопця з велосипедом. В магазинах вони покупали пиво, за яке розраховувався потерпілий. Потім потерпілий запропонував поїхати до моря для чого дав гроші на бензин. Коли приїхали до моря потерпілий ОСОБА_17 почав вести себе агрессивно. Він разом з ОСОБА_15 вийшли з машини внизу біля води, щоб подивитися дорогу у бік Таїрова. ОСОБА_20 подзвонив на мобільний телефон ОСОБА_15 та сказав, що потерпілий ОСОБА_17 поводить себе дуже агресивно, залицяється до ОСОБА_25 та щоб вони терміново піднялись у верх до Монастирю. Потім ОСОБА_15 подзвонила сама ОСОБА_21 . ОСОБА_15 , повідомив, що потерпілий рве куртку ОСОБА_19 , залицяється до неї. Після цього ОСОБА_15 взяв палку біля виходу з моря в 5-7 метрах та побіг в біг потерпілого. Коли він піднявся за ОСОБА_15 , то побачив, що ОСОБА_15 наносить удари ОСОБА_17 в обличчя, голову, по тулубу, від чого потерпілий впав на спину та лежав. Він і ОСОБА_26 відтягували ОСОБА_15 від потерпілого. Коли ОСОБА_15 припинив бити потерпілого та разом з ОСОБА_20 , повернулися в автомобіль, потерпілий залишився лежати на землі із закритими очима, був непритомний. Тоді він побачив, що поряд з потерпілим лежав мобільний телефон і з кишені стирчали гроші. Він забрав майно потерпілого, а саме гроші близько 3000 гривень і мобільний телефон, які залишив собі, навушники у потерпілого не брав, ні з ким із присутніх не ділив майно потерпілого. В подальшому, мобільний телефон потерпілого він здав у ломбард за адресою: АДРЕСА_5 . Також пояснив, що слідчий експеримент з його участю не проводився, його та двох понятих декілька разів сфотографували на місці події, більше жодних дій з його участю не проводилось.

Особа 1, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його у розшук, пояснив, що в період часу 08.05.2021 року він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_27 , під`їхали на автомобілі «Mercedes BenzT 220D» чорного кольору до супермаркету «Сантим» на вулиці Львівській, забрали там потерпілого ОСОБА_17 та ОСОБА_16 і поїхали до торгового центру «Сіті Центр» шукати «закладки». Потерпілий ОСОБА_17 поводив себе спочатку нормально, спокійно, вони розмовляли між собою та випивали алкогольні напої, курили «сіль» в машині, але потім ОСОБА_17 почав вести себе агресивно та чіплявся до ОСОБА_28 . Коли вони їхали по дорозі до моря, він висадив з машини ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 та проїхав далі у вверх, де потерпілий почав залицятись до ОСОБА_29 . Він зупинив автомобілі, дістав биту, вдарив потерпілого 1 раз кулаком, битою не бив. Після чого зателефонував ОСОБА_15 , який прибіг до автомобілю на почав бити потерпілого палкою. Він у цей час разом з ОСОБА_16 відтягував ОСОБА_15 від потерпілого, потім посадива ОСОБА_15 , в автомобіль і вони розпочали рух. У цей час до автомобілю підбіг ОСОБА_16 ,, сів в автомобіль і вони поїхали з місця. Також пояснив, що красти у потерпілого його особисті речі у нього мотиву не було, однак потім у своїй машині «MercedesBenzT 220D» він побачив навушники на задньому сидінні, не знав чиї вони та викинув у смітник.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_17 пояснив, що 08.05.2021 року він їхав з роботи, знаходячись біля супермаркету «Сильпо» він познайомився із ОСОБА_16 , який запропонував вжити спиртні напої. На той момент він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Потім до них під`їхали на автомобілі «Mercedes Benz 220D» чорного кольору ОСОБА_26 , ОСОБА_15 та дівчина Альбіна, після чого вони поїхали до торгового центру «Сіті Центр» за адресою: проспект Небесної Сотні, 2. Знаходячись біля торгового центру ОСОБА_16 та ОСОБА_15 щось шукали, потім пішли до магазину та купили спиртні напої. Після торгового центру «Сіті Центр» поїхали до супермаркету «Копійка», де він разом з ОСОБА_19 , взяли ще два літри спиртних напоїв, які вживали всі хто там знаходилися, окрім ОСОБА_26 . Потім вони поїхали до моря. Приїхавши до моря ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , вийшли з машини та пішли знову щось шукати, дівчина сиділа весь час в машині, а він із ОСОБА_26 стояли на вулиці біля автомобіля, як раптом ОСОБА_26 відчинив багажник, взяв биту і почав його бити по голові. Йому невідома причина, чому його почали бити. Потім підійшов ОСОБА_15 з палкою та вдарив його тричі по голові та тулубу, після чого він впав на спину. Він точно не пам`ятає хто саме викрав його речі у зв`язку з тим, що він був непритомний, періодично встрачав свідомість. Проте він відчував як у нього з кармані викрадають його майно, вважає, що викрав майно ОСОБА_16 . У його верхньому одязі у внутрішній кишені знаходилися грошові кошти в сумі 3200 грн, які зникли, навушники чорного кольору та мобільний телефон «Samsung G7» в корпусі чорного кольору що знаходилися кишені штанів теж зникли. Зранку його виявив перехожий, який викликав поліцію.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила , що вона раніше з потерпілим знайома не була. В період 08.05.2021 року, вона разом з обвинуваченими ОСОБА_26 та ОСОБА_15 відпочивали з друзями, після чого поїхали кататися по місту. В цей час зателефонував ОСОБА_16 , він на той момент вживав спиртні напої з потерпілим ОСОБА_17 , який був дуже п`яним та запросив приїхати до них. Зібравшись разом всі поїхали в супермаркет «Сантим» за спиртними напоями, після чого вирішили поїхати на море. Приїхавши до моря, вона залишилась в машині з потерпілим, так як ОСОБА_16 , ОСОБА_30 та ОСОБА_15 , вийшли щось шукати, саме в цей час ОСОБА_17 почав до неї залицятися, їй це не сподобалось, вона подзвонила ОСОБА_15 плакала та просила допомогти їй, казала що потерпілий до неї чіпляється. Після чого вона побачила як ОСОБА_15 почав бити ОСОБА_17 палкою по голові та спині, наніс приблизно 3-4 удари. Також вона бачила, що ОСОБА_16 підійшов до потерпілого, який лежав та з його кишень забрав особисті речі потерпілого. Потім по дорозі додому в автомобілі вона бачила у ОСОБА_16 речі потерпілого. Також свідок пояснила, що ОСОБА_16 до моменту події не був знайомий з ОСОБА_15 .

Свідок зазначила, що конфлікт між потерпілим та ОСОБА_15 , розпочався через неї, тому, що вона поскаржилась на залицяння потерпілого до неї.

Вимогами ст.91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу положень ст.ст.92-93 КПК України вбачається, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Зазначена позиція викладена у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 455/844/16-к.

В ході з`ясування обставин кримінального правопорушення, судом досліджені наступні письмові докази:

-Протокол огляду місця подій від 08.05.2021 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого оглянуто земельну ділянку, під час проведення огляду місця події за адресою:м.Одеса, пров. Маячний, 7, в ході якого було виявлено та вилучено наступне: 2 змиви речовини бурого кольору з поверхні ґрунту; два фрагменти рушника білого кольору, з синіми смужками, з плямами бурого кольору; дерев`яну палицю довжиною 110 см., з плямами бурого кольору.

- Протокол обшуку від 08.05.2021 року, дозвіл на проведення якого наданий ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 року, за адресою: м. Одеса, вул.Тимошенко, 36. В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено наступні речі: навушники в кількості 9 пар; паспорт громадянина України; мобільний телефон марки «LG», в корпусі чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MercedesBenz E 220D», д.н. НОМЕР_1 .

- Протокол обшуку від 08.05.2021 року, дозвіл на проведення якого наданий ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 12.05.2021 року, проведено обшук автомобілю марки «Mercedes BenzE 220D», д.н. НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, вул. Тимошенко, 36, в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено наступні речі: металеву биту, автомобіль «Mercedes BenzE 220D» в кузові чорного кольору, та ключ від вказаного автомобіля.

- Протокол огляду місця подій від 08.05.2021 року, відповідно до якого оглянуто земельну ділянку, на якій знаходився автомобіль «Mercedes BenzE 220D» в кузові чорного кольору, під час проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Ак.Філатова, 15-А.

- Протокол огляду предметів від 11.05.2021 року - відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Небесної сотні, 2, відповідно до якого зафіксовано факт перебування обвинувачених, свідка та потерпілого ОСОБА_17 за адресою: м. Одеса, вул. Небесної сотні, 2, який не оспорюється учасниками судового провадження та заперечується обвинуваченими, суд визнає належним і, допустимим доказом, отриманим в у порядку, встановленому КПК України. Проте зазначений протокол є недостатнім доказом для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки жодним чином не доводить обставин, викладених в обвинувальному акті щодо вчинення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Протокол огляду предметів від 27.05.2021 року, відповідно до якого оглянуто оптичний диск формату DVD-R, вилучені відеозаписи з камер відеоспостереження встановлених в приміщенні ПТ «Ломбард-Онікс» за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, 15/2, відповідно до якого зафіксовано факт перебування обвинуваченого ОСОБА_16 у приміщенні ПТ «Ломбард-Онікс» за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, 15/2, де він оформлює договір та отримує кошти за мобільний телефон марки «Samsung G7», в корпусі чорного кольору, викрадений ним у потерпілого, не який не оспорюється учасниками судового провадження та заперечується та підтверджений обвинуваченим ОСОБА_16 , суд визнає належним і допустимим доказом, отриманим в у порядку, встановленому КПК України. Проте зазначений протокол є недостатнім доказом для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки жодним чином не доводить обставин, викладених в обвинувальному акті щодо вчинення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

-Висновок експерта від 11.05.2021 року № 798 відповідно до якого, у ОСОБА_17 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині із зміщенням кісткових уламків, відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця правої кисті, забійна рана голови. Дані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що дані ушкодження могли утворитися від ударів дубинками, палицями. Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли спричинені 08.05.2021 року, закритий уламковий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині із зміщенням кісткових уламків та відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця правої кисті, як окремо так і разом, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2. і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Забійна рана голови спричиняє розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Щодо протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 , впізнав ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та від 14.05.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 , впізнав ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Відповідно до вищезазначених протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року, судом встановлено, що в порушення вимог ст. 228 КПК України потерпілим ОСОБА_17 перед пред`явленням особи для впізнання не зазначені зовнішній вигляд та прикмети особи, за якими вона може впізнати особу, а також обставини за яких вона бачила особу, яка буде пред`явлена для впізнання.

Після впізнання потерпілим обвинувачених ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 потерпілим зазначено, що він впізнав зазначених осіб за загальними ознаками обличчя, розташуванням очей, носа та вух, не конкретизуючи ознаки. Крім того, обставини кримінального правопорушення, викладені потерпілим у протоколах є повністю неконкретизованими та однаковими щодо нанесення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які суперечать обставинам вчинення кримінального правопорушення, викладені потерпілим при допиті у судовому засіданні.

Проте, суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 фактично не оспорюють факт вчинення ними, кожним окремо, кримінального правопорушення відносно потерпілого, проте не згодні з кваліфікацією їх дій відносно потерпілого.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 провели певний час до вчинення злочину спільно з потерпілим, пересувались містом в одному автомобілі, спілкувались між собою, тому потерпілому були відомі зовнішній вигляд та прикмети обвинувачених, тому не викликає сумнівів факт впізнання потерпілим обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Суд враховує, що встановлені порушення вимог ст. 228 КПК України при проведенні впізнання за фотознімками не є істотними, а є суттєвими, що породжують сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії. Втім такі сумніви, а саме обставини, викладені у протоколі потерпілим, при яких він бачив обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , можуть бути перевірені шляхом співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження та в подальшому надання оцінки судом.

На підстави викладеного, судом не встановлено обгрунтованих підстав для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року з потерпілим ОСОБА_17 та обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 недопустимими доказами.

Дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що вищезазначені досліджені судом докази є належними, допустимими, але у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Щодо дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 , впізнав під №2 на фотографії навушники чорного кольору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 229 КПК України перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети. Річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

З дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року встановлено, що відповідно до протоколу потерпілий ОСОБА_17 , впізнав під №2 на фотографії навушники чорного кольору, тобто фактично проведено впізнання речей за фотознімками, оформлене пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до протоколу обшуку від 08.05.2021 року за адресою: м. Одеса, вул.Тимошенко, 36 в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено майно, в тому числі навушники в кількості 9 пар, на які в подальшому було накладено арешт ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2021 року.

У зазначеному протоколі обшуку та відповідно в ухвалі слідчого судді не зазначені відсутні ідентифікаційні ознаки кожної пари вилучених предметів навушників.

В подальшому, провівши впізнання навушників за фотознімками в порушенням вимог діючого КПК України, жодних процесуальних дій із зазначеним предметом проведено не було, зокрема визнання навушників, які нібито впізнав потерпілий, речовим доказом та долучення їх до матеріалів кримінального провадження, окремо від інших 8 пар навушників, вилучених під час обшуку, встановлення їх вартості, тобто матеріальної шкоди, яка підлягає доказуванню відповідно до ст.91 КПК України.

Суд констатує, що нормами діючого КПК України, зокрема, нормами ст.229 КПК України, не передбачено проведення впізнання речей за фотознімками, тобто вищезазначена процесуальна дія проведена та оформлена органом досудового розслідування всупереч вимогам КПК України. Крім того, суд враховує, що процесуальні порушення, допущені органом досудового розслідування при проведенні впізнання речей за фотознімками потерпілим, встановлені в ході судового розгляду, спричинили появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії, які неможливо усунути за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування, тому суд дослідивши та проаналізувавши його зміст, перевірив та співпіставив з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження, визнає відповідно ст. 86 КПК України протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 , впізнав на фотографії навушники, недопустимим доказом.

На підставі викладено, суд вважає необхідним виключити з обсягу обвинувачення, а саме з переліку викраденого майна - навушники чорного кольору, вартістю 150 гривень.

Дослідивши протоколи проведення слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 та слідчого експерименту від 26.05.2021 року, за участю ОСОБА_16 суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19), метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

Норми чинного кримінального процесуального закону щодо оцінки судом протоколу слідчого експерименту як окремого процесуального джерела доказів у провадженні узгоджуються з критеріями, застосованими ЄСПЛ для оцінки справедливості судового розгляду в цілому. Легітимна мета слідчого експерименту за безпосередньою участю підозрюваного, обвинуваченого у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення.

Крім того, відповідно ст, 103 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватись: 1) у протоколі, 2) на носії інформаціє, на якому за

допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії.

В частині 2 ст. 105 КПК України визначено, що крім іншого, додатками до протоколів можуть бути 3) стенограма, зудіо-, відеозапис процесуальної дії, 4) носії комп`ютерної інформації та інші матеріали які пояснюють зміст протоколу.

Відповідно до ч.3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Згідно з ч. 5 ст. 107 КПК України, у матеріалах кримінального провадження зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо.

Отже, належним доказом відео фіксації проведення слідчих дій може слугувати тільки відео файл, що є оригіналом, який виготовлений та долучений до протоколу у порядку визначеному законодавством.

Відповідно до змісту протоколу слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 , в тексті протоколу зазначено, що на початку проведення слідчого експерименту ОСОБА_15 пропонується стисло розповісти про обставини, які мали місце 08.05.2021 року. Після чого, печатним текстом викладені пояснення ОСОБА_15 та зазначено, що він свою провину визнає. Також протокол містить посилання про фіксацію відеокамерою та долучення відеозапису, без зазначення накопичувана інформації та долучення відеозапису слідчого експерименту, що не відповідає дійсності, оскільки на долученому до протоколу слідчого експерименту диску, відеозапис слідчої дії відсутній, що встановлено у судовому засіданні у присутності всіх учасників судового провадження. Жодних відомостей про вчинення ще будь-яких дій в ході слідчого експерименту, крім печатного тексту пояснень, а саме відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, умови і результати слідчого експерименту відповідно до вимог ст.240 КПК України, у протоколі слідчого експерименту, не зафіксовано.

Відповідно до змісту протоколу слідчого експерименту від 26.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_16 , в тексті протоколу зазначено, що на початку проведення слідчого експерименту ОСОБА_16 пропонується стисло розповісти про обставини, які мали місце 08.05.2021 року. Після чого, печатним текстом викладені пояснення ОСОБА_16 та зазначено, що він свою провину визнає. Також протокол містить посилання про фіксацію відеокамерою та долучення відеозапису, що не відповідає дійсності, оскільки відеозапис до протоколу долучений не був. Замість відеозапису до протоколу долучена таблиця ілюстрацій, тобто декілька фотографій, з яких жодним чином не підтверджують будь-яких дій в ході слідчого експерименту, оскільки крім печатного тексту пояснень, нібито наданих ОСОБА_16 при проведенні слідчого експерименту у відсутність захисника, а саме відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, умови і результати слідчого експерименту відповідно до вимог ст.240 КПК України.

Суд констатує, що обидва протоколи слідчих експериментів, а саме протокол слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 , визнаний судом недопустимим доказом та протокол слідчого експерименту від 26.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_16 , проведених у різні дні та з різними учасниками процесуальної дії, містять два однакових тексти пояснень обвинувачених, які є дзеркальним відображенням одне одного із заміною прізвищ обвинувачених у потрібних місцях пояснень, що є неприпустимим та не відповідає дійсності.

В подальшому, в ході судового розгляду прокурором у судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження долучені 2 флеш накопичувачі «MicroSD», які у якості належного пакування та засвідчення підписами відповідно до вимог ст.103-105 КПК України, обгорнуті у фрагмент білого паперового аркушу з рукописними написами олівцем на вищезазначеними папері «следственний обшук». Безпосередьно самі 2 флеш накопичувачі «MicroSD» не містять будь-яких реквізитів, з яких можливо встановити їх походження, джерело отримання та належність до кримінального провадження, яке перебуває в провадженні суду.

Досліджений судом відеозапис слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю ОСОБА_15 , який міститься на одному з вищезазначених флеш накопичувачів «MicroSD», не підтверджує обставин, викладених у протоколі у формі печатного тексту показань обвинуваченого ОСОБА_15 , повністю спростовує викладені у протоколі слідчого експерименту обставини та водночас повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_15 , наданих в ході судового розгляду.

Даючи оцінку долученим прокурором відеозаписам на двох флеш накопичувачах «MicroSD», суд враховує, що відповідно до приписів ст. 99 цього Кодексу документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації. За приписами ч. 3 цієї статті оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року в справі № 554/5090/16-к (провадження № 51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Згідно матеріалів кримінального провадження та долучених стороною обвинувачення 2 флеш накопичувачі «MicroSD», відсутня інформація про місце, час, обставини виготовлення відеозаписів, їх дослідження у процесуальний спосіб в період досудового розслідування та доручення до матеріалів кримінального провадження, що свідчить про недотримання, в контексті приписів КПК, як порядку виготовлення протоколів слідчих експериментів і додатків до них, так і долучення їх до матеріалів справи, тому в розумінні ч. 4 ст. 99 КПК України, суд не може визнати вищезазначені відеофайли оригіналами електронного документу.

Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням того, що протокол слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 та протокол слідчого експерименту від 26.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_16 , не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено всупереч вимогам ст. 240 КПК України, суд визнає протокол слідчого експерименту від 21.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 та протокол слідчого експерименту від 26.05.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_16 , недопустимими доказами.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані сторонами докази, перевіривши їх на предмет належності та допустимості, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , визначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті є помилковою, під час судового розгляду винуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, стороною обвинувачення не доведено з наступних підстав.

Сталою судовою практикою визначено, що за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій належить до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб. (справа № 752/23947/18, провадження № 51-498 км 21, справа №629/7158/18, провадження №51-2094км21, справа № 235/164/16-к, провадження № 51-2608 км 18).

Визначальною юридичною ознакою розбою є інструментальний характер фізичного або психічного насильства, яке обов`язково виступає способом заволодіння матеріальними цінностями або їх утримання для реалізації корисливого мотиву. Якщо ж мотив і мета насильства були іншими - особиста неприязнь, помста, намір покарати потерпілого за певні дії тощо, навіть якщо винний у подальшому ще і заволодів його майном, кваліфікація вчиненого за статтею 187 КК виключається. У цьому разі насильницькі дії не охоплюються складом злочину проти власності і підлягають окремій кримінально-правовій оцінці (постанова ВС у справі № 752/25533/20 від 11.04.2024р.).

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Зокрема, виходячи зі змісту диспозиції ст. 187 КК України розбій полягає у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрозою його застосування.

Отже, з об`єктивної сторони обов`язковою кваліфікуючою ознакою цього злочину є напад, що супроводжується насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, або погрозою його застосування. Під таким нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення матеріальних цінностей. Із суб`єктивної сторони розбій характеризується корисливим мотивом і метою заволодіння чужим майном.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

При кваліфікації злочину, що вчинене групою осіб, виконавці (співучасники) діють узгоджено, з єдиним умислом і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що утворюють повністю чи частково об`єктивну сторону складу злочину.

Суд вважає, що викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України є припущеннями органу досудового розслідування з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження та досліджених судом доказів встановлено, що не заперечується самими обвинуваченими, а також не спростовано стороною обвинувачення, що 08.05.2021 року близько 06.00 годин обвинувачений ОСОБА_15 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, з метою припинення протиправної поведінки потерпілого відносно неповнолітньої дівчини ОСОБА_19 , тобто не мав умислу на заволодіння майном потерпілого та не заволодів його майном.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 надав пояснення про мотив вчинення злочину відносно потерпілого, а саме про те, що його дії були викликані скаргами інших осіб, в тому числі неповнолітньої ОСОБА_19 на протиправну поведінку потерпілого відносно неї, тобто подальші його умисні дії були направлені на захист неповнолітньої ОСОБА_19 шляхом припинення протиправних дій потерпілого, у спосіб, який ОСОБА_15 вважав дієвим, а саме нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Зазначені встановлені обставини, крім показань ОСОБА_15 підтверджені показаннями інших учасників судового провадження, в тому числі свідком ОСОБА_19 , яка зазначила, що конфлікт між ОСОБА_15 та потерпілим розпочався через неї, а саме через дії потерпілого відносно неї, на які вона поскаржилась ОСОБА_15 .

Обвинувачений ОСОБА_16 надав пояснення в судовому засіданні, відповідно до яких підтвердив викрадення майна у потерпілого ОСОБА_17 , при цьому зазначивши, що не застосовував насильства до потерпілого, разом з іншими особами відтягував ОСОБА_15 від потерпілого в момент нанесення ОСОБА_15 ударів потерпілому та тільки після припинення ОСОБА_15 побиття потерпілого та його повернення в салон автомобілю, у ОСОБА_16 виник умисел на викрадення майна потерпілого, який лежав на землі.

В ході судового розгляду судом встановлено, що у ОСОБА_16 після нанесення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілому, який лежав на землі, виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, реалізуючи який, ОСОБА_16 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито викрав майно потерпілого, яке знаходилось у кишенях одягу потерпілого, що відбувалось у присутності свідка ОСОБА_19 . Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, потерпілий відчував дії обвинуваченого ОСОБА_16 , а саме відкрите викрадення його майна, яке ОСОБА_16 вчинив самостійно, в ході раптово виниклого умислу, не узгоджуючи свої дії з будь-якими особами, присутніми на місці події, в тому числі з ОСОБА_15 .

Також судом встановлено, що будь-якими доказами не підтверджено та не доведено застосування ОСОБА_16 будь-якого насильства до потерпілого ОСОБА_17 .

Показання обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суд вважає відвертим зізнанням у вчинених кримінальних правопорушеннях та такими, що відповідають та узгоджуються з доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд констатує, що досліджені в судовому засіданні докази, частина яких визнана судом недопустимими доказами, «поза розумним сумнівом» вказують на те, що спричинення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілому відбувалося з особистого мотиву захисту неповнолітньої ОСОБА_19 , а відтак суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_15 , розбою, тобто нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, який супроводжувався застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим його дії підлягають перекваліфікації.

Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_16 розбою, тобто нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, який супроводжувався застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим його дії підлягають перекваліфікації.

Як визначено ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Суд має право, з метою ухвалення справедливого судового рішення й захисту прав людини та її основоположних свобод, вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кваліфікацією кримінальних правопорушень судом є встановлення і юридичне закріплення в постановленому рішенні точної відповідності ознак вчиненого суспільно небезпечного діяння ознакам складу правопорушення, визначеного в нормі закону про кримінальну відповідальність, поєднане (у разі необхідності) з відмежуванням кримінальних правопорушень одне від одного та від діянь, що не є кримінальними правопорушеннями.

Зміна кримінально-правової кваліфікації судом може виражатися у зміні юридичної оцінки встановлених фактичних обставин, тобто у зміні формули кваліфікації і формулювання обвинувачення.

КПК не визначає окремих підстав зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення місцевим судом. Очевидно, ними можуть бути лише загальні підстави зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, які обумовлені положеннями ч. 1 ст. 2 КК, і за наявності таких підстав суд зобов`язаний змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення в аспекті застосування положень ч. 3 ст. 337 КПК.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_16 повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Дії обвинуваченого ОСОБА_15 повністю охоплюються диспозиціями ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Виходячи із наведеного, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, суд дійшов висновку, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та його вина у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень повністю доведена.

ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_15 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_15 , є рецидив злочину.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_15 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, що хворіє, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_15 вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2022 року, який набрав законної сили 27.11.2022 року, засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Призначаючи ОСОБА_15 покарання за сукупністю злочинів суд вважає, що покарання йому необхідно призначити відповідно до ч.4 ст.70 КК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_15 скоїв злочин по даному кримінальному провадженню до постановлення попереднього вироку, тобто до постановлення вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2022 року.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 не встановлені.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_16 вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень.

На підставі ч.3 ст.71 КК України суд вважає необхідним призначити ОСОБА_16 покарання за сукупністю вироків.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_16 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст., 337, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.125 - у вигляді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_15 звільнити від призначеного покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрити.

- за ч.1 ст.122 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_15 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2022 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_15 зарахувати строк попереднього ув`язнення за даним вироком в період з 21.05.2021 року по день набрання цим вироком законної сили у співвідношенні: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, в строк відбування ОСОБА_15 покарання відповідно до ч.1 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2022 року, з урахуванням ухвали Малиновського районного суду від 02.11.2022 року про виправлення описки, за періоди:

- з 07.07.2016 року до 29.11.2016 року із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі;

- з 04.04.2018 року до 13.04.2018 року із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

- з 16.09.2022 року до набрання вироком законної сили, а саме до 27.11.2022 року, із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.72 КК України ОСОБА_15 вважати таким, який повністю відбув покарання, призначене вироком Київського районного суду м.Одеси від 11.02.2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_15 скасувати.

ОСОБА_15 негайно звільнити з під варти у залі судового засідання.

ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України призначити ОСОБА_16 покарання за сукупністю вироків, а саме не відбуте покарання у вигляді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 850 гривень, призначене вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2020 року відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_16 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_16 зарахувати строк попереднього ув`язнення за даним вироком в період з моменту його фактичного затримання з 09.05.2021 року по день набрання цим вироком законної сили у співвідношенні: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2021 року на 2 змиви речовини бурого кольору з поверхні ґрунту; два фрагменти рушника білого кольору, з синіми смужками, з плямами бурого кольору; дерев`яну палицю довжиною 110 см., з плямами бурого кольору - скасувати.

Речові докази: 2 змиви речовини бурого кольору з поверхні ґрунту; два фрагменти рушника білого кольору, з синіми смужками, з плямами бурого кольору; дерев`яну палицю довжиною 110 см., з плямами бурого кольору знищити; оптичний носій формату DVD-R, з відеозаписами під назвами:«Одесса__сh4 18081851 (convert-video-online.com)» оптичний носій формату DVD-R, з відеозаписами під назвами: « DS-2CD2T42WD-I8 6 08-045600» з камери внутрішнього відеоспостереження, розташованих на фасаді ТЦ «Citi Center» - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1