Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4836/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/170/25
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Новаки Коростенського району Житомирської області, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

- за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 7000 (сім тисяч) гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 7000 (сім тисяч) гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Речові докази у справі відсутні, запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 17.07.2020 року близько 22 год. 20 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в ніс та штовхнув його в груди, від чого потерпілий впав на землю. Після чого, обвинувачений наніс ОСОБА_10 один удар правою ногою в ліве плече, чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у вигляді: по одному синцю в ділянці верхньої і нижньої повік правого і лівого ока; крововиливу під кон`юнктиву внутрішнього кута лівого ока; садна на спинці носу, синця в проекції лівого плечового суглобу; перелому носової кістки (спинки) з допустимим зміщенням, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Цього ж дня, близько 22 год. 20 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область правої сторони щелепи, від якого потерпілий не втримався та впав на землю. Після чого, обвинувачений наніс ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в ніс та два удари кулаком правої руки в область правої сторони щелепи, чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у вигляді: по одному садну по каймі нижньої губи справа і зліва; обширний крововилив по каймі нижньої губи справа в проекції 41-44 різців; перелому носової кістки (спинки) та хряща носу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КПК України в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Вважає, що викладені у вироку висновки суду у повному обсязі не підтверджуються тими достатніми, необхідними, належними і допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

На переконання захисника, суд першої інстанції не врахував надані суду показання потерпілих ОСОБА_10 ОСОБА_9 , які спростовують обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 . Показання потерпілого ОСОБА_10 беззаперечно свідчать про те, що відомості в цій частині внесені до обвинувального акту, не відповідають обставинам справи, та суперечать матеріалам провадження. Однак суд першої інстанції не надав жодної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10 .

Стверджує, що показання потерпілих також свідчать про те, що орган досудового розслідування в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілих вніс недостовірні відомості. Вказані невідповідності свідчать проте, що висновки СМЕ, протоколи слідчих експериментів є недопустимими доказами, так як викладені в них відомості викладені на вигаданих органом досудового розслідування обставинах.

Захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції необґрунтовано посилається на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки вони в суді не повідомили те, що підлягає доказуванню під час кримінального провадження, а також вони не були очевидцями події, їх показання суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду, та показанням обох потерпілих.

Вказує, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.09.2020 року встановлено, що дата внесення відомостей в ЄРДР є 05.08.2020 року. Також з витягу вбачається, що потерпілим було заподіяно тілесні ушкодження невстановленими особами, а відомості внесені до ЄРДР 05.08.2020 року, тобто через 18 днів після події.

Крім того, вказує, що довідки Коростенської ЦМЛ №3499 від 18.07.2020 року та №3400 від 18.07.2020 року є недопустимими доказами, виходячи з того, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про джерело їх походження та стороні захисту не надавалися.

Стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано посилається на протоколи прийняття заяв слідчим СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_16 , які начебто підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Документально підтверджено, що вказані протоколи заяв потерпілих не стали підставою для внесення 05.07.2020 року відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 125 України про заподіяння їм тілесних ушкоджень та початку досудового розслідування, джерело їх походження в матеріалах кримінального провадження невідоме. Крім того, протоколи прийняття заяви не містять відомостей про час закінчення даних процесуальних дій. З матеріалів кримінального провадження відомо, що 17.07.2020, 18.07.2020, 04.08.2020, 05.08.2020 від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не надходило ні телефонних заяв на номер «102», ні письмових заяв про вчинення відносно них будь-яких протиправних дій (злочинів). Вказані докази стороні захисту не відкривалися, в суді вони не досліджувалися, в описі та реєстрі матеріалів досудового розслідування вони відсутні.

Зазначає, що з наданих суду стороною обвинувачення протоколів прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 слідує, що вони 18.07.2020 року не реєструвалися в інформаційно-телекомунікаційної системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (ITC ІПНП) та журналі єдиного обліку (ЄО) заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, а також не реєструвалися в системі ЄРДР.

Зазначені обставини свідчать про те, що усні заяви потерпілих були не 18.07.2020 року, та не стали підставою для початку досудового розслідування за відсутності реєстраційного номера, і невідомо яким чином вони потрапили до матеріалів кримінального провадження, враховуючи той факт, що вони обов`язково підлягають реєстрації в черговій частині Коростенського ВП. Відповідно до цього, заявникам талони-повідомлення не могли видаватись, так як їх заяви не реєструвалися в поліції, про що свідчить їх відсутність у матеріалах справи.

Крім того, не містять вказані протоколи і письмових резолюцій начальника СВ, або начальника сектору дізнання Коростенського ВП щодо визначення слідчого або дізнавача.

Вказує, що ч.4 ст.26, ст.477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише за заявою потерпілого, тому, підстав для початку здійснення кримінального провадження щодо ОСОБА_17 за ч.2 ст.125 КК у органу досудового розслідування не було, а отримані у кримінальному провадженні докази є недопустимими.

На його переконання, враховуючі ті обставини, що протоколи прийняття заяв від потерпілого ОСОБА_18 та ОСОБА_9 не стали підставою для початку досудового розслідування даного кримінального провадження, відповідно всі докази, зібрані в рамках справи є недопустимими, а провадження підлягає закриттю.

Стверджує, що інші письмові докази, на які зробив посилання суд при прийнятті рішення по справі, та які свідчать про винуватість ОСОБА_8 , є недопустимими доказами, враховуючі те, що вони були здобуті у кримінальному провадженні, яке було розпочато незаконно, не відповідно до вимог КПК України.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції необґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки потерпілі у поданій позовній заяві не вказали та не озвучили у ході підготовчого та судового розгляду про те, що вони просять суд залучити та визнати їх цивільними позивачами у даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_8 залучити та визнати цивільним відповідачем.

Звертає увагу і на те, що до позовної заяви, потерпілі взагалі не долучили жодних додатків (доказів) на підтвердження своїх позовних вимог.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що постанова про призначення групи процесуальних прокурорів у даному провадженні, яка надавала законні повноваження у кримінальному провадженні №0000042 від 05.08.2020 року зокрема прокурору ОСОБА_19 на погодження повідомлення про підозру, складання обвинувального акту та реєстру не підписана керівником відповідного органу прокуратури.

Відповідно до відомостей із системи ЄРДР прокурора ОСОБА_20 було визначено як процесуального керівника у даному провадженні саме 06.08.2020 року, що є датою, яка зазначена у постанові про признання прокурорів у справі, проте вона не була підписана керівником прокуратури. А відтак, повідомлення про підозру ОСОБА_8 . 28 вересня 2020 року прокурор ОСОБА_19 не мала повноважень погоджувати. Старший дізнавач Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_21 не був уповноважений належним прокурором надавати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження в порядку ст.ст. 283, 290, 301 КПК України.

Також вказав, що невідоме джерело походження постанови про призначення групи процесуальних прокурорів від 10.08.2020 року, вона сторонам кримінального провадження в порядку ст.ст.283, 290, 301 КПК України не відкривалася, була відсутня в матеріалах кримінального провадження, відомості про неї відсутні в Реєстрі матеріалах досудового розслідування та описі матеріалів кримінального провадження №0000042 від 05.08.2020 року. Крім того, в матеріалах справи відсутній супровідний лист про направлення прокурором до органу досудового розслідування постанови про призначення групи процесуальних прокурорів від 10.08.2020 року. Також відомості про прийняте процесуальне рішення у вигляді визначення групи прокурорів від 10.08.2020 року в системі ЄРДР не вносилися. Вказані обставини беззаперечно свідчить, що вказана постанова в рамках досудового розслідування не приймалася.

За таких обставин, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_19 у кримінальному провадженні, який склав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, до суду не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та телефонограмою.

Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило, розгляд справи неодноразово відкладався ( 08.04.2024 р., 08.07.2024 р., 20.11.2024р., 11.12.2024 р.), при цьому тричі за клопотаннями захисника.

Враховуючи, що кримінальне провадження на розгляді апеляційного суду перебуває тривалий час, участь захисника та обвинуваченого є необов`язковою, апеляційним судом було надано достатні строки для реалізації обвинуваченому свого права на захист, в тому числі на залучення іншого захисника, однак від до суду не з`явився і клопотань про відкладення не заявляв, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутність.

Потерпілі та їх представник до суду не з`явились, представник був повідомлений про розгляд апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

30.11.2023 року постановою ВС було скасовано ухвалу Житомирського апеляційного суду, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції своєї вини не визнав та пояснив, що в той день підходив з хлопцями до магазину і розмовляв із ОСОБА_22 за борг, а потім вони поїхали. Потерпілих в той день не бачив, тілесних ушкоджень їм не наносив та до їх додому не їздив. Вони постійно ходять побиті, вирішили збити з нього гроші. Вважає, що слідство у справі велося упереджено, свідки його оговорили, до потерпілих ніяких фінансових претензій не має. Позов не визнав.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Так, потерпілий ОСОБА_9 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті за яких йому були завдані обвинуваченим тілесні ушкодження. Вказав, що на подвір`ї його будинку ОСОБА_23 завдав йому декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя (щелепи та ніс). Після побиття він прибіг до магазину та покликав на допомогу брата ОСОБА_24 , ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , яким розповів про те, що сталося. Причиною побиття обвинувачений вказав, що він має перед ним борг, але жодних боргів перед обвинуваченим він не має.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що він знаходився у себе в дворі та пив пиво. Зайшов у подвір`я ОСОБА_23 і почав вимагати від нього борг, потім вдарив його кулаком правої руки в ніс, штовхнув у груди, від чого він впав на дошки. Після чого вдарив його правою ногою в ліве плече. З ним був ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , який також вдарив його в плече. З хати вийшов брат ОСОБА_29 , якому обвинувачений наніс тілесне ушкодження. Боргів перед обвинуваченим не має.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що вони сиділи біля магазину за столиком, що розташований в с.Новаки Коростенського району, розмовляли. До магазину під`їхав обвинувачений, який був випивший, із ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , привіталися, а потім ОСОБА_23 відізвав ОСОБА_24 та вони відійшли розмовляти на дорогу. В подальшому почули крики, вийшли на дорогу та побачили, що ОСОБА_28 вдарив ОСОБА_24 , побігли їх розбороняти. Через деякий час до магазину підійшов ОСОБА_32 , який був побитий, лице в крові, та повідомив, що його із братом побив обвинувачений. Він зміг прийти, а брат лежить вдома побитий та не може навіть піднятися. ОСОБА_33 потерпілих вранці, які були без будь-яких тілесних ушкоджень. Обвинувачений на деякий час від`їжджав від магазину та приїхав зі сторони, де проживають потерпілі.

Свідок ОСОБА_14 (рідний брат потерпілих) показав, що знаходився біля магазину в с.Новаки, пив пиво із ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , приїхав обвинувачений із ОСОБА_28 та ОСОБА_27 , відізвали його в сторону, почали вимагати гроші - 200 гривень, які він заборгував обвинуваченому, хтось вдарив його. Підбігли ОСОБА_25 із ОСОБА_26 та розборили їх, після чого обвинувачений зі своїми товаришами поїхали. Потім прибіг ОСОБА_29 та повідомив, що його із братом ОСОБА_34 побив ОСОБА_23 . Він одразу ж побіг додому, де виявив побитого іншого брата, перетелефонував обвинуваченому, викликав поліцію. Через тиждень ОСОБА_23 звертався до нього з проханням залагодити конфлікт, погрожував. Брати перед обвинуваченим боргів не мають.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_15 та доповнив, що він із ОСОБА_35 пішов додому до потерпілих, де на дивані лежав побитий ОСОБА_36 і біля входу, на крильці, було багато крові. Приїхали працівники поліції, фотографували. ОСОБА_23 приїздив вдруге із товаришами до потерпілих, але у двір не заходили, висловлювались нецензурною лайкою.

На думку колегії суддів, показання потерпілих та свідків, висловлені ними у судовому засіданні, є послідовними, переконливими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі.

Доводи сторони захисту про те, що суд у вироку необґрунтовано посилається на показання вказаних свідків, оскільки вони не були очевидцями події та їх показання суперечать матеріалам кримінального провадження є помилковими тому, що вони повідомили обставини, які стосуються вказаної події та узгоджуються з показаннями потерпілих.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що потерпілі або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

З матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 .

Зазначені показання потерпілих та свідків узгоджуються з іншими доказами, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків.

Витягом з ЄРДР зі змісту якого слідує, що відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено 05.08.2020 року з правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.125 КК України; особу, яку повідомлено про підозру вказано ОСОБА_8 ..

Протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.07.2020 року від ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , в яких вказано, що 17.07.2020 року близько 22 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_2 , с.Новаки ОСОБА_37 та ОСОБА_38 умисно нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Довідками Коростенської ЦМЛ зафіксовано звернення потерпілих за медичною допомогою, ОСОБА_9 встановлено діагноз: з/перелом кісток носа зі зміщенням, забій нижньої щелепи, а ОСОБА_10 встановлено діагноз: з/перелом кісток носа зі зміщенням, садно перенісся, забій лівого плечового суглобу. Травма побутова 17.07.2020 року о 23 годині, час звернення 18.07.2020 року о 0-10 годин.

Даними слідчого експерименту проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 20.08.2020 року в ході якого останні відтворили на місці обставини кримінального правопорушення щодо них, з демонстрацією механізму та локалізації нанесення їм ударів, з фото таблицями до них.

Наявність, розташування та тяжкість отриманих потерпілими тілесних ушкоджень встановлені проведеними по справі судово-медичними експертизами та підтверджуються їх висновками, зокрема № 239 від 24.07.2020 року та № 277 від 22.09.2020 року, якими встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: по одному садну по каймі нижньої губи справа і зліва; обширний крововилив по каймі нижньої губи справа в проекції 41-44 різців; перелому носової кістки (спинки) та хряща носу. Дані ушкодження утворились внаслідок дії тупого твердого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при умові падіння з вертикального положення тіла на горизонтальну поверхню малоймовірно.

Висновками № 240 від 24.07.2020 року та № 276 від 22.09.2020 року, якими встановлено, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: по одному синцю в ділянці верхньої і нижньої повік правого і лівого ока; крововиливу під кон`юнктиву внутрішнього кута лівого ока; садна на спинці носу, синця в проекції лівого плечового суглобу; перелому носової кістки (спинки) з допустимим зміщенням. Дані ушкодження утворились внаслідок дії тупого твердого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при умові падіння з вертикального положення тіла на горизонтальну поверхню малоймовірно.

На переконання колегії суддів, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують пояснення обвинуваченого про непричетність його до нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

На ґрунті неприязних відносин ОСОБА_8 перебуваючи у дворі потерпілих наніс один удар потерпілому ОСОБА_10 та штовхнув його, ОСОБА_9 наніс удар в область щелепи після чого він впав, потім наніс ще два удари.

Під час слідчого експерименту потерпілі підтвердили свої пояснення та відтворили обставини нанесення їм тілесних ушкоджень.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказали, що до них прибіг ОСОБА_9 , який був в крові, та сказав, що його з братом побив ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 вказав, що коли прийшов додому до потерпілих, то ОСОБА_39 лежав побитий на дивані, а біля будинку було багато крові.

Також свідки вказали, що обвинувачений на деякий так від`їзжав від магазину, а потім повернувся зі сторони, де проживають потерпілі.

Після цього свідок ОСОБА_14 побіг додому до ОСОБА_9 та виявив там побитого ОСОБА_10 , після цього викликав поліції.

На місце події прибули слідчі, які відібрали усні заяви потерпілих про вчинення кримінального правопорушення.

Після нанесення тілесних ушкоджень, потерпілі самостійно звернулися за медичною допомогою до травмпункту Коростенської ЦМЛ, що підтверджується довідками.

Відповідно до СМЕ у потерпілих виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення порядку збирання доказів у провадженні через недотримання процедури призначення групи прокурорів у цьому провадженні слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до приписів ст. 350 КПК України.

Таким чином, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Відповідний висновок був зроблений Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року (у справі №477/426/17).

Як вбачається з матеріалів справи, фотокопія постанови про призначення групи прокурорів від 06 серпня 2020 року без підпису уповноваженої особи долучена до справи на стадії апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 і завірена ним же.

Водночас у судовому засіданні суду першої інстанції прокурором разом із іншими матеріалами досудового розслідування була долучена постанова про призначення групи прокурорів такого самого змісту, підписана заступником керівника прокуратури, однак датована 10 серпня 2020 року. (том 1 а.с. 60)

За результатами судового слідства в суді першої інстанції будь-яких клопотань чи заперечень від учасників судового провадження з приводу недостовірності постанови про призначення групи прокурорів чи відсутності повноважень у прокурорів, які входять до складу групи, не надходило.

У ході апеляційного розгляду справи сторона обвинувачення надала пояснення, відповідно до яких рішення про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні у складі прокурорів Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_19 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 дійсно було прийнято 06 серпня 2020 року, відповідні дані про такий склад групи прокурорів невідкладно внесено до ЄРДР, інформація в якому не може бути скоригована або виправлена, а вказана постанова за підписом першого заступника керівника Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_42 , в якій внаслідок технічної помилки було зазначено дату 10 серпня 2020 року, в той же день була направлена до СД Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області та знаходилась в матеріалах кримінального провадження. Іншого рішення про визначення групи прокурорів не було, походження не підписаної постанови, фотокопія якої була надана захисником і в якій значиться дата її винесення 06 серпня 2020 року, стороні обвинувачення не відоме, до того ж зазначена постанова має інший бланк та реквізити.

Апеляційний суд звертає увагу, що в постанові від 06.08.2020 року та від 10.08.2020 року склад групи прокурорів та суб`єкт їх призначення один і той же.

З огляду на вищенаведене у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що вказана постанова у даному провадженні не приймалася, а процесуальне керівництво було здійснено неуповноваженими на те особами.

Отже, орган досудового розслідування діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а докази у провадженні є належними і допустимими, й суд апеляційної інстанції не вважає вказані обставини порушенням вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

З огляду на те, що під час дослідження матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Твердження апелянта, що досудове розслідування розпочато не на підставі заяв потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2020 року слідчий СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_16 прийняла усні заяви від ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення, нанесення їм тілесних ушкоджень.( т.1 а.с.64-66, 61-63)

Аргументи сторони захисту, що не відомо ким підписані заяви про кримінальне правопорушення є голослівними, так як зі змісту заяв вбачається, що їх підписав заявник, а те, що в кінці заяви не вказано ініціали та прізвище заявника є незначним недоліком, який жодним чином не впливає зміст заяви.

Що стосується аргументів апеляційної скарги, що вказані заяви не містять резолюції начальника СВ та невідомо яким чином вони потрапили до матеріалів кримінального провадження є неспроможними, оскільки усні заяви відібрав слідчий, що відображено в протоколах прийняття заяви про кримінальне правопорушення, а КПК України та відомчі нормативні акти не вимагають обов`язкової резолюції або реєстраційного штампу.

Інші доводи в цій частині є неспроможними, оскільки вказані протоколи прийняття заяви про кримінальне правопорушення відповідають вимогам ст.104 КПК України та є належним та допустимим доказом.

Відсутність у матеріалах провадження інформації про отримання повідомлення про кримінальне правопорушення за телефоном 102 не може свідчити про незаконність початку досудового розслідування зважаючи на наявність іншого джерела задокументованої інформації про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що прибіг його брат ОСОБА_29 та повідомив, що його із братом ОСОБА_34 побив ОСОБА_8 . Він одразу побіг додому, де виявив побитого іншого брата та викликав поліцію.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту, що на лінію 102 не надходило повідомлення про вчинення кримінального правопорушення є помилковими.

Після цього на місце події прибули слідчі та у потерпілих були відібрані заяви про вчинення кримінального правопорушення, про що складено протоколи прийняття завив про вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому за цими заявами 05.08.2020 року внесено відомості до ЄРДР та було розпочато досудове розслідування.

Крім того, з витягу з ЄРДР вбачається, що обставини вчинення кримінального правопорушення в заяві та ЄРДР аналогічні, а в ЄРДР більш змістовно розписана подія злочину.

Аргументи захисника, що відомості до ЄРДР було внесено через 18 днів після заяви потерпілих є непереконливими, оскільки сам по собі факт внесення відомосте до ЄРДР із запізненням більше ніж 24 години може лише вказувати на бездіяльність органу досудового розслідування, однак не ставить під сумнів здобуті докази, які отримані в порядку визначеному КПК України.

Просте порушення строків реєстрації кримінального провадження не є підставою для визнання доказів недопустимими, якщо не доведено, що таке порушення призвело до істотного обмеження прав сторін або сфальсифікувало докази.

З огляду на викладене, вказане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 було розпочате саме за заявами потерпілих, які були прийняті слідчим та в подальшому внесені до ЄРДР, саме на їх підставі проводилось досудове розслідування.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру є необґрунтованими, оскільки підозру вручено старшим інспектором дізнання сектору дізнання Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_21 погоджену прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_19 28.09.2020 року, а постанова про призначення групи прокурорів від 06.08.2020 року.( том 1 а.с.110-111)

Щодо необхідності направлення вказаної постанови слідчому, то КПК України не містить прямої вимоги про обов`язкове направлення постанови керівника прокуратури про визначення групи прокурорів слідчим.

Крім того, постановою начальника СД Коростенського ВП в Житомирській області ОСОБА_43 від 23.09.2020 року призначено групу дізнавачів для здійснення досудового розслідування, до якою входить старший дізнавач ОСОБА_21 (т.1 а.с.58)

За таких обставин, підозра вручена ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст.278 КПК України.

Твердження захисника, що орган досудового розслідування в постанові про призначення судово-медичної експертизи вніс недостовірні відомості є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження слідує, що орган досудового розслідування для проведення експертизи надав вихідні дані, які відповідають фактичним обставинами провадження та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, здобутими у встановленому законом порядку, а тому не має підстав вважати, що судово-медична експертиза була проведена з порушеннями.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про визнання недопустимим доказом довідки Коростенської ЦМЛ №3499 від 18.07.2020 року та №3400 від 18.07.2020 року з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право подавати докази слідчому, у тому числі й документи або їх копії, витяги тощо (ч. 6 ст. 99 КПК України).

При цьому, процесуальної форми фіксації подання документів потерпілим слідчому КПК України не передбачає, оскільки протокол складається у випадках, передбачених цим Кодексом, що регламентується ст. 103, ч. 1 ст. 104 КПК України.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №686/11717/18 потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду.

Таким чином, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, мали право надати слідчому вказані довідки відносно себе, при цьому процесуальна фіксація такої дії КПК України не передбачена.

Доводи апелянта, що суд у вироку в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України не конкретизував обвинувачення ОСОБА_8 , визнане судом доведеним, є необґрунтованими, оскільки суд у мотивувальній частині вироку зазначив формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення форми вини і мотивів вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду, вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Твердження сторони захисту, що потерпілі не просили залучити та визнати їх цивільними позивачами у даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_8 цивільним відповідачем, а тому цивільний позов суд першої інстанції задовольнив необґрунтовано не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вказаних вимог закону потерпілі дотримались, а суд першої інстанції ухвалою від 12.11.2020 року вказаний позов про відшкодування моральної шкоди прийняв до розгляду та належним чином мотивуючи його у вироку, задовольнив частково.( том 1 а.с.29)

Що стосується додатків до цивільного позову, то законодавство не вимагає обов`язкових медичних чи інших доказів моральних страждань. Суд оцінює їх за внутрішнім переконанням, виходячи з обставин справи, характеру кримінального правопорушення та пояснень учасників судового процесу.

Крім того, матеріали справи містять довідки з травмпунктів, висновки СМЕ які підтверджують наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони зазнали внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 (т.1 а.с.68, 83)

На переконання апеляційного суду, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися й обґрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності його підзахисним ОСОБА_8 за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Покарання ОСОБА_8 призначено з дотримання положень ст. 65, 75 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом було враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, всі фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до вчиненого, думку потерпілих щодо покарання, які наполягали на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, суд призначає ОСОБА_8 покарання відповідно до санкції ч.2 ст.125 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним проступок у виді обмеження волі та відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування покарання з випробуванням та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки у разі вчинення проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності;

За правилами ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути звільнення від покарання на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явився, клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України не заявляв, з його позиції в судах слідує, що він вину не визнає та просив його виправдати.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за який передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до двох років.

ОСОБА_8 від слідства та суду не ухилявся, нових злочинів не вчинив, а тому враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено 17 липня 2020 року, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, закінчились строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, вирок щодо нього підлягає зміні, а обвинувачений ОСОБА_8 звільненню від призначеного судом покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 у порядку ч.2 ст.404 КПК України -змінити.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання призначеного за ч.2 ст.125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: