Справа № 694/1904/23
Провадження № 1-кп/690/49/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Багачеве

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000949 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурзинці Звенигородського району Черкаської області, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, не одружений, військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, запобіжний захід не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 07 липня 2023 року близько 15 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, строк дії якого неодноразово продовжувався, протиправно із застосуванням сили проник до будинку потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , з метою отримати кошти в розмірі 300 грн. за виконані ним роботи з косіння території навколо її будинку, та побачивши в її руках грошові кошти в невизначеній сумі, в нього виник умисел на їх викрадення, та в подальшому діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підійшов потерпілої до ОСОБА_5 , яка сиділа на ліжку в спальні, та вихватив у неї з рук грошові кошти в розмірі 20 000 грн., які були замотані в хустку, та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану, чим завдав матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_5 в розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений вказав суду, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому та бажає давати показання.

Відповідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.03.2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вказано, що дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вказане, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, учасники судового провадження, які з`явились у судове засідання, не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченої і ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням відповідних письмових доказів, які підтверджують: обставини щодо події кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; місцезнаходження речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обтяжують чи пом`якшують його покарання.

Також суд роз`яснив учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не досліджувались судом у судовому засіданні, в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання за змістом яких 07.07.2023 року в ранковий час він за проханням ОСОБА_5 , якій інколи допомагав по господарству, покосив прилеглу до її будинку територію за що вона обіцяла заплатити йому 300 грн., та забрав з собою її косу. Близько 15 год. 07.07.2023 року він разом з товаришем на скутері приїхав до ОСОБА_5 , щоб віддати їй косу та забрати обіцяні нею кошти. Товариш очікував його за межами двору, а він спочатку постукав у вхідні двері, а коли ніхто не відчинив їх, ногою вибив їх та зайшов всередину будинку. В одній з кімнат він побачив ОСОБА_5 , яка сиділа на ліжку та тримала в руках грошові кошти, та на його вимогу віддати обіцяні за роботу кошти сказала, що віддасть гроші лише коли він все докосить. Після цього, він вирвав у неї з рук грошові кошти, які були замотані в носовий платок, та поклавши їх у кишеню вийшов з будинку. Товаришу він не повідомляв жодних обставин та разом з ним поїхав у власних справах. Також пояснив, що забрані у ОСОБА_5 грошові кошти він витрачав орієнтовно за 2 дні на власні потреби, в тому числі придбання костюму, який вилучено працівниками поліції, та розваги, та не може сказати яку саме суму грошових коштів він забрав у потерпілої. Додатково вказав, що щиро шкодує про вчинене, але жодних збитків ОСОБА_5 він не відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву за змістом якої просила розгляд справи здійснювати за її відсутності щодо зумовлено похилим віком та станом здоров`я. Одночасно вказала, що ОСОБА_3 не відшкодовано заподіяну шкоду, та просила призначити йому покарання відповідно до закону.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, крім його визнавальних показань, також підтверджується доказами, які судом визнані належними та допустимими, та безпосередньо досліджені в судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2023 року ОСОБА_5 повідомила працівникам поліції про викрадення в неї ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 11.07.2023 року та відеозапису до нього ОСОБА_5 вказано, як ОСОБА_3 протиправно із застосуванням сили проник до її будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та вихвативши в неї з рук гроші, які були загорнуті в хустинку, пішов геть.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 08.08.2023 року та відеозапису до нього ОСОБА_3 вказано, як він вибивши вхідні двері проник до домоволодіння ОСОБА_5 , розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , пройшов у кімнату, де знаходилася потерпіла, та забрав у неї з рук згорток з грошовими коштами, які були в хустинці.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023 року свідком ОСОБА_7 серед 4 фотографій осіб чоловічої статі, за рисами обличчя впізнано чоловіка на фотографії № 1 ( ОСОБА_3 ), який 07.07.2023 року та 08.07.2023 року здійснював покупки в магазині «Продукти» в смт. Лисянка з жінкою на ім`я ОСОБА_8 .

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні доведена в повному обсязі, та сумніви у суду щодо вказаного відсутні.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинене 07.07.2023 року, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При цьому, суд критично оцінює щирість каяття ОСОБА_3 , оскільки щире каяття це не лише формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та вжиття заходів до усунення негативних наслідків своєї протиправної поведінки. Водночас вказаного судом у поведінці ОСОБА_3 не відмічено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення відносно особи похилого віку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на час вчинення злочину виповнилось 73 роки.

У судових дебатах та під час останнього слова обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що щиро кається у вчиненому, усвідомлює протиправність вчиненого діяння та не може пояснити причини своєї поведінки в момент вчинення протиправних дій, вказуючи, що зробив це через свою дурість. Також вказав, що очікує найближчим часом отримати грошові кошти за виконану роботу та відшкодувати потерпілій заподіяні збитки. Додатково зазначив, що хотів би, щоб даної ситуації в його житті не було.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, крім обставини, що обтяжує його покарання, також враховує: суспільну небезпеку, характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин; особу винного, який в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання негативно не характеризується, його посткримінальну поведінку невідшкодування потерпілій заподіяних збитків, хоча з часу вчинення ним злочину минуло понад 1,5 року, а також його процесуальну поведінку у ході судового провадження, зокрема неодноразові неявки у судові засідання без поважних причин, що зумовило застосування відносно нього примусових приводів та надання дозволу на затримання; думку прокурора про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити йому покарання відповідно до закону.

З урахуванням вказаного та принципу індивідуалізації покарання, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, вважаючи, що подальше його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, не можливе без ізоляції від суспільства, а також, що саме така міра покарання з урахуванням обставин даної справи буде достатньою та справедливою для нього, оскільки підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наявність обґрунтованого ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_3 до набранням даним вироком законної сили, в зв`язку з призначеним йому покаранням у виді позбавлення волі, зумовленого тим, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 упродовж тривалого часу неодноразово, будучи завчасно та належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, за відсутності поважних причин не з`являвся в судове засідання, суд вважає за можливе і необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше ніж 60 діб, тобто не більше ніж до 05.05.2025 року включно, що відповідає завданням кримінального провадження та не суперечить засадам кримінального судочинства.

Розмір завданої матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням становить 20 000 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи в даному кримінальному провадження в розмірі 1 195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) грн.

Питання щодо речових доказів, відомості про наявність яких надано суду, вирішується відповідно до п.п. 5, 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, підстави для їх застосування до набрання даним вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 51, 63, 65-67, ч. 4 ст. 186 КК України, ст.ст. 100, 124, 183, 349, 368, 370, 373, 374, 395, 532, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні 07.07.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набуття даним вироком законної сили, але не більше ніж 60 діб, тобто не більше ніж до 05.05.2025 року включно, та взяти його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 07.03.2025 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.07.2023 року, на костюм чоловічий з м`якої тканини чорного кольору марки «Ln Suit» розміру 2ХL, що складається із штанів та кофти на блискавці з капюшоном.

Речові докази:

-два сліди папілярних візерунків, які вилучено на два відрізки темної дактилоскопічної плівки, та дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити в матеріалах справи;

-костюм чоловічий (штани та кофта на блискавці з капюшоном) з м`якої тканини чорного кольору марки «Ln Suit» розміру 2ХL, який зберігається в камері зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 20.10.2012 року Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в розмірі 1 195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) грн.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку суду.

Суддя ОСОБА_1