Справа № 190/2838/24
Провадження №1-в/190/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника ПВК №122 - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Засуджений та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримали та просять його задовольнити.

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» просив вирішити клопотання засудженого відповідно до вимог діючого законодавства.

Прокурор в судовому засіданні просив привести вирок у відповідність до вимог діючого законодавства.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року за ст.185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 04.10.2022 року. Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ НВП «Аргон» на суму 1465,84 грн. Подія злочину відбулася 04.10.2022 року. Вирок набрав законної сили 23.03.2023 року.

23.03.2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання залишено без змін.

Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ст.185 ч.4, 70 ч.4 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 29.05.2023 року. На підставі ч.4 ст.70 КК України в строк відбуття покарання повністю зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року до постановлення данного вироку. Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 3000,00 грн. Подія злочину відбулася 05.07.2022 року. Вирок набрав законної сили 29.06.2023 року.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.190, ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 року ця сума становила 2481,00 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що є меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Водночас, ОСОБА_5 згідно вироку Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2023 року, спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 3000 грн., що значно перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння крадіжки (2481 грн.), а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

Варто зазначити, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року, яка набрала законної сили 20.01.2025 року, ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотання у звільненні на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 ,- задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 року, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_5 вважати таким, що відбуває покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначеного йому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України вироком Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1