Справа № 569/3885/13-к
УХВАЛА

10 січня 2025 року Головуючий суду присяжних при Рiвненському мiському суді Рівненської області суддя - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000004 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п.9, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п.9, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження № 0000004 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п.9, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п.9, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Під час досудового розслідування судом обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року судом було задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою та продовжено їм строк тримання під вартою на 60 днів, а саме з 12 листопада 2024 року по 10 січня 2025 року включно. У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовлено.

16 грудня 2024 року від прокурора ОСОБА_3 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Своє клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 в разі незастосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до його затримання не мав постійного місця роботи, злочини які йому інкримінуються характеризуються корисливою метою, жорстокістю, вчиненням активних дій, які виразились у знищенні слідів злочину (підпал будинку, трупа, транспортного засобу марки «Шевроле Такума», д.н.з. НОМЕР_1 та особистого одягу), а також приховування предметів, здобутих злочинним шляхом, що становить підвищену суспільну небезпеку. Зазначені обставини, дають переконливі підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків, які йому на даний час вже відомі, подавляючи їх волю, з метою відмови від раніше наданих показань або їх зміни. На даний час в суді перебуває ряд клопотань сторони захисту щодо допиту свідків в судовому засіданні, частина з яких задоволена, вказані особи ще не допитані, судовий розгляд кримінального провадження не завершений. Обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення його притягнення до кримінальної відповідальності, враховуючи те, що він раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі за втечу з місць позбавлення волі, що підтверджується дослідженими матеріалами в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене та те, що згідно вимог ч.6 ст.12 КК України злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , відносяться до категорії особливо тяжких та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти його переховуванню від суду.

Таким чином, в разі не обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, інший запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Наведені обставини у відповідності до п.п.1,3,5 ст.177 КПК України є ризиками. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якіших запобіжних заходів: таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень існують об`єктивні ризики можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинити новий злочин, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду на виклик, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень, та виключення можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, тим більше у період воєнного стану запровадженого по всій території України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Крім того, у відповідності до п.2 ч.3 ст.28 КПК України одним із критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження. Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не сприяє швидкому розгляду кримінального провадження у суді, тим самим всіляко намагаючись затягнути строки судового розгляду, шляхом заявлення різного роду необґрунтованих клопотань, безпідставних відводів учасникам процесу, симуляції поганого самопочуття під час судових засідань, відмови від захисників, їх заміни, відмови від конвоювання до зали суду без поважних на те причин, що в свою чергу призводить до затягування судового процесу.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 завершується 10 січня 2025 року. Таким чином, необхідно розглянути питання доцільності, продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.331 КПК України.

Своє клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , в разі незастосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до його затримання не мав постійного місця роботи та сталого джерела заробітку, злочини які йому інкримінуються характеризуються корисливою метою, жорстокістю, вчиненням активних дій, які виразились у знищенні слідів злочину (підпал будинку, трупа, транспортного засобу марки «Шевроле Такума», д.н.з. НОМЕР_1 та особистого одягу), а також приховування предметів, здобутих злочинним шляхом, що становить підвищену суспільну небезпеку. Зазначені обставини дають переконливі підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків які йому на даний час вже відомі, подавляючи їх волю, з метою відмови від раніше наданих показань або їх зміни. На даний час в суді перебуває ряд клопотань сторони захисту щодо допиту свідків в судовому засіданні, частина з яких задоволена, вказані особи ще не допитані, судовий розгляд кримінального провадження не завершений. Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення його притягнення до кримінальної відповідальності, враховуючи те, що він є громадянином росії, проживав у місті Житомир без реєстрації, при цьому перебував в розшуку за вчинення іншого злочину, що підтверджується дослідженими матеріалами в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене та те, що згідно вимог ч.6 ст.12 КК України злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , відносяться до категорії особливо тяжких та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти його переховуванню від суду. Таким чином, в разі не обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, інший запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Наведені обставини у відповідності до п.п.1,3,5 ст.177 КПК України є ризиками. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якіших запобіжних заходів: таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень існують об`єктивні ризики можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинити новий злочин, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду на виклик, попередити вчинення ним інших кримінальних правопорушень, та виключення можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, тим більше у період воєнного стану запровадженого по всій території України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Крім того, у відповідності до п.2 ч.3 ст.28 КПК України одним із критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження. Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не сприяє швидкому розгляду кримінального провадження у суді, тим самим всіляко намагаючись затягнути строки судового розгляду, шляхом заявлення різного роду необґрунтованих клопотань, безпідставних відводів учасникам процесу, симуляції поганого самопочуття під час судових засідань, відмови від захисників, їх заміни, відмови від конвоювання до зали суду без поважних на те причин, що в свою чергу призводить до затягування судового процесу.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 завершується 10 січня 2025 року. Таким чином, необхідно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 331 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подані ним до суду клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою повністю підтримав та просить суд їх задоволити з підстав, викладених у клопотаннях. Що стосується клопотань захисників обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про зміну їх підзахисним запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою за адресою АДРЕСА_1 вважає їх безпідставними, та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у його клопотаннях про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

В судовому засіданні потерпілий підтримав подані прокурором клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу та просить їх задоволити з підстав, викладених у клопотаннях. З приводу заявлених клопотань захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу просить суд відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 та просять суд відмовити у його задоволенні. При цьому, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 повністю підтримала подане нею клопотання про зміну її підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та просила врахувати наступні обставини, що за час перебування під вартою ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку виконує в повному обсязі, на заходи виховного впливу реагує правильно, до суспільно-корисної праці не залучався по незалежних від нього причинах, конфліктних ситуацій не створює. У зв`язку з тривалим перебуванням під вартою та віком обвинуваченого ОСОБА_4 стан його здоров`я являється не зовсім задовільним. Також просила врахувати суд ту обставину, що 01 листопада 2024 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди кімнати в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , а також акт приймання-передачі об`єкта оренди житлової кімнати в квартирі загальною площею 20,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, БО «Благодійний фонд «Нові горизонти 2024» було надано гарантійний лист, який дана організація бере на себе зобов`язання забезпечити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 одягом, їжею та речами першої необхідності. Отже, обвинувачені будуть забезпечені необхідними засобами до проживання.

Також звернула увагу суду на те, що 10 жовтня 2024 року ЄСПЛ було прийнято заяву адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_4 щодо надмірного строку утримання останнього під вартою.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини просила суд подане нею клопотання задоволити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та просять суд відмовити у його задоволенні, зокрема з підстав, викладених у письмових запереченнях на клопотання. При цьому, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав подане ним клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, як і захисник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_7 просив врахувати наступні обставини, що у зв`язку з тривалим перебуванням під вартою погіршився стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та зауважив, що ув`язненим не надається в повній мірі адекватна та необхідна для них медична допомога у місцях попереднього ув`язнення. Крім того, зазначив, що 01 листопада 2024 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір оренди кімнати в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , а також акт приймання-передачі об`єкта оренди житлової кімнати в квартирі загальною площею 20,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, у разі зміни його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою на будь-який інший запобіжний західне пов`язаний з триманням під вартою, ФОП ОСОБА_12 надав гарантійний лист про намір працевлаштувати ОСОБА_6 . При цьому зазначив, що жодних належних та допустимих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, на думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження №0000004 не містять.

Також звернув увагу суду на те, що 10 жовтня 2024 року ЄСПЛ було прийнято заяву адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_4 щодо надмірного строку утримання останнього під вартою.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини просив суд подане ним клопотання задоволити.

Окрім того, як захисник ОСОБА_5 , так і захисник ОСОБА_7 у своїх клопотаннях просили суд врахувати ту обставину, що злочини, у яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчинено до 20 червня 2017 року. Отже, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, викладеної в новій редакції «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Велика Палата Верховного Суду у Постанові (пункт 103) від 29.08.2018 року у справі №663/537/17, в судовому провадженні №13-31кс18 зазначено наступне: «Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ)». Тому на сьогоднішній день, строк тримання під вартою обвинувачених становить більше 12 років, що при обрахунку буде становити понад 24 роки.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, головуючий суду присяжних прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Вимогами ст.ст.176,178,183 КПК України визначено, що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну запобіжного заходу вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. зазначено, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи, причини, про які йдеться у рішенні національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості перевалює над принципом поваги до свободи особистості».

Аналізуючи викладене, а також враховуючи положення ч.4 ст.194 КПК України, головуючий суду присяжних визнає, що хоча матеріали клопотань і містять дані, які вказують на обґрунтованість обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, однак прокурором не доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим продовження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням викладеного, є невиправданим.

Наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Головуючий суду присяжних вважає, що подані прокурором до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не відповідають вимогам чинного законодавства, містять формальний виклад обставин, мотивовані лише тяжкістю злочину та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених. Зокрема, у клопотаннях наявні посилання на тяжкість інкримінованого обвинувачення та ризики можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, проте з плином часу ці ризики зменшилися, що дає підстави для зміни обвинуваченим найсуворішого запобіжного заходу на більш м`який.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бакчиєв проти Молдови»).

Головуючий суду присяжних, при вирішенні даних клопотань, бере до уваги і викладене в ухвалах колегії суддів Рівненського апеляційного суду у даному кримінальному провадженні, які неодноразово скасовували попередні ухвали Рівненського міського суду Рівненської області про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою та відповідно, відмовляли в задоволенні клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, колегія суддів в ухвалах зазначала наступне: «застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинувачених даний запобіжний захід був застосований ще у вересні 2012 року, тобто на день розгляду апеляційної скарги обвинувачені перебувають під вартою понад дванадцять років. У зв`язку з чим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не співрозмірним меті заходу, тому під час вирішення питання продовження строків тримання під вартою не було забезпечено виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур Глави 18 КПК України, внаслідок чого судове рішення не відповідає вимогам законності, обгрунтованості та вмотивованості. У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особистості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які раніше не судимі, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи вказані обставини і те, що в ухвалах суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 строку тримання під вартою протягом понад дванадцяти років містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у 2012 році, тобто без належного доведення підстав продовження відносно них виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з плином часу, колегія суддів приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою. Стороною обвинувачення не було надано будь-яких доказів на підтвердження доцільності продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою, з огляду на викладене, ухвала місцевого суду піддягає скасуванню з постановленням нової ухвали.».

Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, з врахуванням висновків викладених колегією Рівненського апеляційного суду в ухвалах у даному кримінальному провадженні, головуючий суду присяжних приходить до висновку, що у задоволенні клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

Натомість, дослідивши всі подані стороною захисту письмові докази, головуючий суду присяжних прийшов до висновку про можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Разом з тим слід врахувати, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його степеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Таким чином, головуючий суду присяжних приходить до висновку, що з урахуванням обставин викладених у письмових клопотаннях захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про зміну їх підзахисним запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 (договори про оренду житла між власником житла та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належним чином оформлені та долучені адвокатами захисниками обвинувачених до своїх клопотань); враховуючи особи обвинувачених, цілодобовий домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

А тому, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_13 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.177,178,183,196,197,331,383 КПК України,-

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_13 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим задоволити.

Змінити обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м.Торез Донецької області, останнє місце проживання без реєстрації АДРЕСА_2 , розлученому, освіта середня професійна, не працюючому, не судимому в силу ст.89 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину росії, уродженцю м.Нікополь Дніпропетровської області, останнє місце проживання без реєстрації АДРЕСА_3 , не одруженому, освіта повна середня, не працюючому, раніше не судимому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши їм залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 за винятком про слідування в укриття цивільного захисту під час оголошення повітряної тривоги та явки за викликом суду.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд з України;

носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з під варти.

Роз`яснити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники Національної поліції України з метою контролю за їх поведінкою мають право з`являтись в житло під домашнім арештом, у якому вони перебувають, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на них зобов`язань.

Виконання даної ухвали доручити ГУНП в Рівненській області.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали по 10 березня 2025 року включно.

Копію ухвали для відома направити начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 13 січня 2025 року о 14 год. 30 хв.

Головуючий суду присяжних ОСОБА_1