печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0000634 відомості про яке 18.03.2024 внесені до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томашгород Рокитнянського району Рівненської області, громадянина України, раніше не судимого, обіймаючого посаду начальника виробничого підрозділу «Томашгородський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суд м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000634 відомості про яке 18.03.2024 внесені до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , вважала неможливим призначення обвинувального акта до судового розгляду, зазначаючи, що він не відповідає вимогам КПК України. Обґрунтовуючи свою позицію захисник клопотала про повернення обвинувального акта прокурору, з огляду на те, що при складанні обвинувального акта прокурором допущено низку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню його до розгляду в суді, зокрема, в обвинувальному акті наведе формулювання обвинувачення без викладу фактичних обставин (про подію, час, місце, спосіб вчинення злочину, не містить відомостей щодо мети, форми вини та мотиву його вчинення. Крім того, всупереч п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України при здійснення прорахунку суми збитків допущені суттєві розбіжності між зазначеними обвинуваченням даними та простим математичним розрахунком. За такого, враховуючи низку арифметичних помилок, та невідповідностей, допущених стороною обвинувачення при спробі округлити зазначені об`єми, а також врахування суми ПДВ, формують як наслідок неможливість точно визначити розмір нестачі, а відтак розрахувати дійсну суму спричиненого збитку. Підводячи підсумок, захисник наголосила, що обвинувачення пред`явлено некоректно, адже ототожнюється виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з формулюванням обвинувачення, просила повернути обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_3 прокурору.

Представник потерпілого ОСОБА_5 вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, у клопотанні сторони захисту просив відмовити.

Прокурор ОСОБА_4 посилаючись на необґрунтованість клопотання захисника, вважала за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначаючи що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосується клопотання яке вирішується, суд приходить до наступних висновків.

Системний аналіз норм п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України свідчить про те, що повернення обвинувального акта прокурору передбачено у разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.

Повернення обвинувального акта прокурору є обґрунтованим, якщо виявлена невідповідність порушує права учасників кримінального провадження, вказаний недолік не можна усунути під час судового розгляду, або він перешкоджає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, вимогам КПК України не відповідає.

В обвинувальному акті виклад формулювання обвинувачення повністю співпадає (ототожнюється) з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації обвинуваченим права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Виклад положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України доводить те, що фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є окремими складовими обвинувального акту.

Тоді як в обвинувальному акті виклад формулювання обвинувачення повністю співпадає (ототожнюється) з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення. Вказані складові обвинувального акта прокурором викладено повністю тотожно, відмінність між ними полягає лише у зазначенні правової кваліфікації після зазначення складу кримінального правопорушення, що свідчить про порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, які ставляться до обвинувального акта.

ОСОБА_3 обвинувачується у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК Україн

Отже, об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (діячи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК України) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367 КК України); 3) причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має також містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з обвинувального акту, внаслідок протиправних дій, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_3 розмір спричиненої матеріальної шкоди становить 70 014 636 грн.

Разом з тим, в обвинувальному акті сума спричиненого збитку показана частинами є істотно нижчою, про що зазначає захисник у своєму розрахунку, наведеному у клопотанні. Разом з тим, чисельні неточності, невідповідності між вже раніше вказаними даними та необґрунтовані округлення сум також є перешкодою для визначення реальної суми збитку.

Крім того, розрахунок суми збитку проводився стороною обвинувачення з врахуванням ПДВ.

При цьому слід зазначити, що розмір шкоди в кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 367 КК України є важливою складовою і має істотний вплив як на кваліфікацію злочину за ч. 1 або ч. 2 ст. 367 КК України так і на подію злочину взагалі, оскільки службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Нормативно-правові акти щодо визначення збитку державних суб`єктів господарської діяльності визначені в методиці оцінки майна, затвердженою Кабінетом Міністрів України (Методика №1891).

Відповідно до п. 1 ця Методика застосовується в тому числі для визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб`єкту господарської діяльності з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, у разі необхідності обґрунтування наявності або встановлення фактів розкрадання, нестачі, знищення (псування) майна.

Визначення розміру збитків (розміру реальних збитків) викладено в п. 86 Методики, Розмір реальних збитків дорівнює фактичної вартості такого майна (без ПДВ), визначеній на дату оцінки з урахуванням його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування, зменшеній на вартість пошкодженого майна, визначену з урахуванням його стану після розкрадання, нестачі, знищення, псування.

Об`єктом обкладення ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України (пп. 185.1 Податковий кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.191 Податкового кодексу України не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням унаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів.

За такого, суд погоджується із доводами сторони захисту, що при визначенні суми збитків стороною обвинувачення неправомірно враховано розмір ПДВ.

Крім того, даний обвинувальний акт не містить фактичних обставин щодо форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, які в силу ч.1 п. 2 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а не зазначення форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення є не повним і не всебічним викладом фактичних обставин обвинувачення.

Суд звертає увагу на те, що неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, неконкретне обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, плутанина, помилки, описки, порушення вимог закону, порушують право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 № 5-328кс16 Суд зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Враховуючи виявлені невідповідності, які порушують право обвинуваченого, а також виходячи із того, що вказані недоліки перешкоджають прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду, суд вважає наявними обґрунтовані підстави для повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Некоректність обвинувального акта, який надійшов до суду, призводить до істотного порушення права на захист ОСОБА_3 , оскільки порушує його право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що регламентовано п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, та порушує основоположні права, гарантовані п.п. а), b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушує принцип змагальності сторін, закріплений ст. 22 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що обвинувальний акт згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, не виключно у разі недотримання при складанні обвинувального акта вимог ст. 291 КПК України, а і взагалі вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, особа стає обвинуваченим тоді, коли обвинувальний акт щодо якої переданий до суду саме у порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на конкретності висунутих обвинувачень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито відбулись і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення. Хоча ступінь детальності інформування обвинувачення залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому сенсі обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

У рішенні Європейського суду з прав людини, «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначено, що «положення п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейського суду з прав людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду».

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94 п. 52, рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95 п. 47).

Некоректність пред`явленого особі обвинувачення позбавляє розуміння його змісту, обрання ефективних засобів захисту.

У відповідності до п.п. a), b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, забезпечуючи реалізацію права на захист обвинуваченого, з метою дотримання принципу змагальності сторін, суд дійшов висновку про повернення обвинувального акта з наведених підстав прокурору.

Діючим кримінально-процесуальним законодавством України, в тому числі ст. 314 КПК України, не передбачено можливості та процедури виправлення помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Виявлені недоліки неможливо усунути також шляхом зміни обвинувачення після його призначення до судового розгляду, оскільки це не відповідає нормам КПК України.

Таким чином, єдиним процесуальним шляхом усунення виявлених недоліків обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору. У зв`язку з цим, суд вважає, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 22, 91, 110, 291, 314-316, 369 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000634 від 18.03.2024, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, повернути прокурору Печерської окружної прокуратури м. Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Роз`яснити прокурору, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення завершеного досудового розслідування та не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду, через Печерський районний суд м. Києва, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1