ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/442/24 Справа № 702/105/24 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено:

- за ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч.4 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На ОСОБА_8 покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_8 , визнано винуватим в тому, що він 20.01.2024 близько 14.00 год., перебуваючи біля магазину «Квіточка», що по вул. Слави,4 в смт. Цибулів Уманського району Черкаської області на поверхні тротуару побачив банківську картку, AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , яка була ним втрачена. Не вживаючи будь-яких заходів для повернення виявленої ним картки, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка AT КБ «ПриватБанк», належить іншій особі, умисно привласнив вказану банківську картку котра є офіційним документом.

Крім того, ОСОБА_8 , у період часу з 09.50 год. по 14.18 год. 22.01.2024, з метою таємного викрадення чужого майна, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, який був в подальшому неодноразово продовжений, використовуючи привласнену ним напередодні банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , з рахунку, що відкритий на ім`я останнього, шляхом розрахунку за товари в магазині «Брусилівські ковбаси», за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав грошові кошти, оплативши товари чіпом доступу на ній о 09.50 год. на суму 54,54 грн. та о 14.18 год. на суму 464,63 грн., чим спричинив потерпілому збитки на загальну суму 519,17 грн.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить змінити вищевказаний вирок, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.357 КК до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на необхідність застосування положень ст.ст. 75, 76 КК, а також з резолютивної частини вироку посилання суду на необхідність застосування вимог ч.1 ст.70, ст.76 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема до осіб, що досягли пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 є особою пенсійного віку, а тому входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 61 КК не може бути призначено такі види покарання як обмеження волі.

Проте судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 309 КК вказаних вимог не дотримано та призначено покарання у виді обмеження волі.

Окрім цього, посилаючись на Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, зміни до ст. 51 КУпАП та позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладену у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21), прокурор вказав на необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У судове засідання потерпілий та обвинувачений, явка яких у судове засідання не є обов`язковою, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, отримавши особисто судові повістки, не з`явилися, що відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не перешкоджає проведенню розгляду.

Обвинувачений надіслав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки він проходить післяопераційну реабілітацію. Також вказав про ознайомлення зі зміненою апеляційною скаргою прокурора, та не заперечив щодо її задоволення.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, була заслухана прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги зі змінами, пославшись на доводи, що в ній викладені;

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції не дотримано вимоги ч.3 ст.61 КК, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Зокрема, вироком місцевого суду ОСОБА_8 засуджений з призначенням покарання за ч.1 ст. 357 КК - обмеження волі на строк 1 рік.

Частиною 3 ст.61 КК визначено, що обмеження волі не може бути застосовано, зокрема до осіб, що досягли пенсійного віку.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 , 1960 року народження входить до переліку осіб, яким не може бути призначений такий вид покарання як обмеження волі, оскільки він є особою пенсійного віку.

Санкція ч.1 ст.357 КК є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченого.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченому ОСОБА_8 було застосовано покарання у виді обмеження волі, а не інший вид покарання, то колегія суддів, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07 грудня 2021 року (справа №617/775/20), про те, що заміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні без ухвалення нового вироку, вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання.

Окрім того, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно з новою редакцією ст.51 КУпАП, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а за ч.2 ст.51 КУпАП - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цебто, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально- караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на відміну від попередньої редакції закону, що передбачала кримінальну відповідальність за викрадення майна, вартість якого перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак наведені зміни в законодавстві, що пом`якшують кримінальну відповідальність та поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Як вбачається з вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.03.2024, ОСОБА_8 22.01.2024 вчинено таємне викрадення майна ОСОБА_9 - грошових коштів на загальну суму 519,17 грн.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмір 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1,1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2024 становив 3028 грн. Відтак розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 01.01.2024 становив 1514 грн.

Враховуючи внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-ІХ зміни, особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинену у 2024 році крадіжку, якщо сума завданих збитків перевищує 3028 грн, а викрадення майна меншої вартості декриміналізовано та віднесено до адміністративних правопорушень.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вказане узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

За таких обставин, вирок щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 357 КК України, а також, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст. 479-2 КПК, в частині засудження за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.357 КК та призначити за цим Законом України про кримінальну відповідальність покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на застосування положень ст.ст. 75,76 КК, а також з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування вимог ч.1 ст.70, ст.76 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 .

У решті вирок залишити без змін.

Повний текст ухвали оголосити 22 жовтня 2024 року о 16.30 годині.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4