ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1389/23

Провадження № 11-кп/4820/373/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001449 від 01.08.2023 та №0002029 від 27.10.2023, за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 березня 2024,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29.01.2015 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з конфіскацією усього належного мана, окрім житла, який ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 квітня 2015 року змінено та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

27.04.2018 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді арешту на строк 5 місяців;

28.09.2018 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Зараховано в строк покарання повністю відбуте покарання за вироком Нетішинського міського суду від 27.04.2018 у виді арешту на строк 5 місяців, визначено не відбутими 7 місяців позбавлення волі;

30.05.2019 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 1 рік;

01.10.2019 вироком Острозького районного суду Рівненської області, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці;

29.11.2019 вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Острозького районного суду Рівненської області від 01.10.2019 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців. Звільнений з місць позбавлення волі 01.03.2023.

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 06.03.2024 року, зараховано йому, в строк відбуття покарання, час його знаходження під вартою з 17.11.2023 по 05.03.2024 року (включно) з розрахунку, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_6 запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2023 року у справі №688/2795/23 на рибальську катушку марки «Х-Fish UNITE 2000 2+1 ВВ», належну ОСОБА_8 скасовано.

Згідно з вироком суду, 31 липня 2023 року, близько 00 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , вирішив здійснити крадіжку майна із квартири АДРЕСА_3 , вказаного будинку.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, в умовах воєнного стану, що введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про зведення воєнного стану в Україні» із змінами внесеними Указом Президента України №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 31 липня 2023 року близько 00 год. 30 хв., через незамкнені вхідні двері, проник безпосередньо до приміщення квартири АДРЕСА_4 .

В подальшому, керуючись злочинним умислом, спрямованим на крадіжку чужого майна, ОСОБА_6 , в той же день і час, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , переконавшись у таємності своїх дій, з метою власного збагачення, таємно, повторно, у період воєнного стану із дерев`яної шкатулки, що знаходилась на столі у спальній кімнаті, викрав золоту каблучку вартістю 4416 гривень, яка належить ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_6 із викраденою золотою каблучкою залишив квартиру АДРЕСА_4 та розпорядився нею на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_6 , спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4 416 гривень.

Крім того, 26.10.2023 року о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_5 , керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив таємно заволодіти коштами ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, що введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про зведення воєнного стану в Україні» із змінами внесеними Указом Президента України №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 , користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_10 , залишив без нагляду, свою сумку на спеціальній полиці для сумок під барною стійкою, дістав з неї гаманець, звідки повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав грошові кошти в сумі 5800 гривень, після чого покинув місце події.

Викраденими коштами, ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 5800 гривень.

Крім того, 11.11.2023 року близько 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по АДРЕСА_6 , керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив таємно заволодіти майном ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, що введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із змінами внесеними Указом Президента України №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 , користуючись тим, що продавець магазину «Рибальство» ОСОБА_11 відволікся на розпакування рибацького приладдя, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав з вітрини вищевказаного магазину нову риболовну котушку марки «Х-Fish UNITE 2000 2+1 ВВ» вартістю 371 гривень, після чого покинув місце події.

Викраденими коштами ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 371 гривня.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити йому менш суворе покарання. Вважає, що призначене судом покарання, за своїм розміром, є явно несправедливим через суворість. На думку апелянта судом першої інстанції не взято до уваги те, що він проживав з батьками, які є інвалідами другої та третьої групи, його щире каяття у вчиненому злочині, відсутність претензій зі сторони потерпілих. Також обвинувачений зазначає, що він хворіє на гепатит С та нещодавно перехворів на туберкульоз.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинуваченого у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку обвинуваченим, в цій частині, не оскаржувались.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання вимогам закону, внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд, при призначені покарання, врахувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, судом враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря нарколога, негативно характеризується по місцю проживання, його сімейний та матеріальний стан, наявність психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіатів, синдром залежності, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, знову вчинив злочин, думку потерпілих, обставини, що обтяжують покарання та відсутність пом`якшуючих обставин.

Зокрема, враховані такі обтяжуючі покарання обставини, як рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч.4 ст.185 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він розкаявся у вчиненому, має поганий стан здоров`я, не є підставою для зміни вироку та призначення йому менш суворого покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, непогашену судимість, схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, продовження злочинної діяльності через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження сторони захисту про наявність інвалідності у батьків ОСОБА_6 , з якими він проживав, як підставу для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому, оскільки доказів того, що батьки перебувають на утриманні обвинуваченого ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Щодо аргументів ОСОБА_6 про відсутність будь-яких претензій з боку потерпілих до нього, то вони враховуються колегією суддів, однак не є визначальними при призначені обвинуваченому покарання.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Відтак, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, за результатами апеляційного перегляду провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 ч.2 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ст. 51 ч.1 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 51 частиною 2 КУпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ст. 51 ч. 1 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2023 року становив 2684 грн., а 50% від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 епізоду від 11.11.2023 року розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 371 гривня.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_6 вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України:

-31.07.2023 року на суму 4 416 грн., за епізодом таємного заволодіння чужого майна з приміщення квартири АДРЕСА_4 , вчиненого стосовно ОСОБА_9 ;

-26.10.2023 року на суму 5800 грн., за епізодом таємного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 у магазині «Хмільна діжка»;

-11.11.2023 року на суму 371 грн., за епізодом викрадення майна в приміщенні магазину «Рибальство», належного ОСОБА_8 .

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ст. 5 ч. 1 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За таких обставин, враховуючи те, що вартість заподіяної ОСОБА_6 матеріальної шкоди за епізодом від 11.11.2023 стосовно потерпілої ОСОБА_8 становила: 371 грн, тобто ця сума є меншою за розмір, з яким відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., тому колегія суддів вважає, що вчинений останнім злочин, за даним епізодом, не підпадає під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Статтею 284 ч.1 п. 4-1 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи те, що відповідно до положень Закону України №3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за ст. 284 ч.1 п.4-1КПК України.

Водночас, колегія суддів вважає, що декриміналізація одного злочинного епізоду за ч.4 ст. 185 КК України, який інкримінувався ОСОБА_6 , не дає підстав для пом`якшення йому покарання з врахуванням кількості злочинних епізодів, за якими його визнано винуватим, вказаних відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, передбачених ст.ст. 66,67 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, разом з тим, вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 березня 2024 підлягає зміні, в силу ст. 404 ч.2 КПК України, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , за епізодом від 11.11.2023 року щодо викрадення майна в приміщенні магазину «Рибальство», належного ОСОБА_8 - закриттю, на підставі ст. 284 ч.1 п. 4-1 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 залишити без задоволення

В порядку ст. 404 ч.2 КПК України вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 березня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_6 змінити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 11.11.2023 року щодо викрадення майна в приміщенні магазину «Рибальство», належного ОСОБА_8 - закрити, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3