Справа №504/2153/24
Провадження №1-кс/504/193/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 смт. Доброслав, клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000120, внесеному до ЄРДР 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000120, внесеному до ЄРДР 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120, внесеному до ЄРДР 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так досудовим розслідування встановлено, що 14.05.2024 до ЧЧ ВП № 3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 14.05.2024 близько о 08:15 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Доброслав на перехресті вулиць Центральна проспект Свободи, автомобіль «Volkswagen Passat» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не була уважною та не стежила за дорожньою обстановкою, здійснила передньою частиною автомобіля наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив дорогу у невстановленому місці. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток обличчя, перлом 2,3,4,5,6,7,8,9,10 ребер, перелом шийки лівої стегнової кістки, перелом шийки лівого плеча, перелом обох кісток правого передпліччя з супутнім діагнозом: синдром незавершеного остеогенезу пов?язаний з порушенням обміну кальцію. (ЄО 2262, 2272)

В подальшому 14.05.2024 року в період часу з 09:30 по 10:30 год. проведено огляд місця події в денний період доби, під час якого встановлено, що покриття асфальтобетонне, сухе, чисте. Подія мала місце в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 . В ході вказаного огляду виявлено та вилучено:

- автомобіль марки «Volkswagen Passat» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який направлено на спеціалізований майданчик ПП «Сирбу» за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ключ запалювання від автомобіля марки «Volkswagen Passat», сірого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який поміщено та запаковано і опечатано до сейф пакету НПУ №ЕХР 0115458.

Постановою старшого слідчого у кримінальному провадженні №0000120 від 14.05.2024 в ході огляду місця події вилучені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, у зв`язку з тим, що за допомогою вказаних предметів скоєно кримінальне-протиправне діяння, вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, виникла необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні шляхом накладення арешту.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву про розгляд клопотання без його участі та просив задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі.

Власник майна, також будучи повідомленим про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 2, 7 КПК України визначено завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що вилучений автомобіль марки «Volkswagen Passat» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » та ключ запалювання від автомобіля, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів, оскільки мають суттєве значення для досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, зі змісту наданого клопотання та копій матеріалів до нього, слідчим суддею встановлено, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки воно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, містить на собі невід`ємні сліди (пошкодження), що утворились під час ДТП та за його допомогою можливо встановити обставини події.

Окрім того, вилучене майно може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування позицій сторони у кримінальному провадженні, надати можливість встановити її суттєві обставини, а також зазначене майно може бути предметом експертних досліджень та використовуватись під час проведення слідчих та процесуальних дій.

Таким чином, арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи, те що слідчим доведено, що вилучене в ході огляду транспортний засіб, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 та 167 КПК України, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення експертиз та інших слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у відповідності до ст. 174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000120, внесеному до ЄРДР 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події 14.05.2024 в період часу з 09:30 год. по 10:30 год. в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 на перехресті вулиці Центральна та вулиці проспекту Свободи майно, а саме:

- автомобіль марки «Volkswagen Passat» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який направлено на спеціалізований майданчик ПП «Сирбу» за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ключ запалювання від автомобіля марки «Volkswagen Passat», сірого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який поміщено та запаковано і опечатано до сейф пакету НПУ №ЕХР 0115458.

Слідчий є самостійними процесуальними особами, які мають дискреційні повноваження з визначення місця та порядку зберігання речових доказів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1