ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000173 від 21.06.2024 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Драчинці Кіцманського району Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зі слів працює менеджером «Мобільна оптика», особи з інвалідністю ІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2024 року.

ЄУНСС №718/2573/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/375/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 286-1 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з моменту його фактичного затримання для виконання вироку, після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертних досліджень в сумі 15145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень 60 коп..

Скасовано арешти накладені на транспортні засоби.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі з оскаржуваним вироком не згідний.

Вважає, що суд формально послався на вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами, а також призначивши йому реальне покарання не повністю дотримався вимог ст. 65 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд не повністю враховував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про його особу.

Зазначає, що судом фактично проігноровано стан його здоров`я та можливі наслідки реального покарання в даному конкретному випадку, оскільки він є особою із інвалідністю II групи, при цьому слід зазначити, що інвалідність останнього пов`язана із герміногенною пухлиною правого яєчка, стадія III, клінічна група II, рецидивна заочеревинна пухлина із наявними ускладненнями основного діагнозу.

Звертає увагу на те, що хоча судом формально було враховано пом`якшуючі його вину обставини, все одно вважає, що вирок є занадто суворим, оскільки характеризуючи особу обвинуваченого, матеріали кримінального провадження, його активну співпрацю направлену на об`єктивне розслідування даної справи, його пост-кримінальну поведінку, це все дає підстави обґрунтовано вважати, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

20.06.2024 приблизно о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 70 км/год, що перевищує допустиму в межах населеного пункту автодорогою Н-10 сполученням «Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига» в межах населеного пункту с. Дубівці Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Снятин Івано-Франківської області.

Доїжджаючи до будинку АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_6 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки, не переконався що це буде безпечно та не створить небезпеки (перешкоди) іншим учасникам дорожнього руху, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху з подальшим зіткненням із напівпричепом марки «Schmitz S 01», номерний знак НОМЕР_2 , у складі з вантажним автомобілем марки «Renault Magnum 440», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , на смузі руху останнього, а у подальшому із напівпричепом марки «Spitzer Eurovrac SK-2463-CAL», номерний знак НОМЕР_4 , у складі з автомобілем «DAF FT XF», номерний знак НОМЕР_5 , який перебував у нерухомому стані на узбіччі дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_10 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому 5 грудного хребця, яке у відповідності до висновку експерта ЧОБ СМЕ №98-Мд від 22.07.2024 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, яке призвело до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 вчинив в результаті порушення та невиконання вимог п.п.1.5, 2.3(б), 2.9(а), 10.1., 12.4, встановлених Правилами дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та введені в дію з 01.01.2002, при чому порушення п.п.10.1, 12.4 Правил безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, пояснив, що про вчинене шкодує та зазначив, що повністю відшкодував потерпілому витрати на лікування.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах адвокат ОСОБА_7 повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав зазначених у ній. Змінити вирок суду І-ї інстанції і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги з урахуванням доводи наведених апелянтом ОСОБА_6 та медичних документів на підтвердження цих доводів, а також з урахуванням думки самого потерпілого.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , заслухавши пояснення останнього та міркування сторони захисту в його інтересах, заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З вироку вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було розглянуто у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, а тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За таких обставин, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених районним судом та згідно ч.1 ст. 404 КПК України переглядає рішення суду першої інстанцій у межах апеляційних вимог.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_6 наведеним в апеляційній скарзі та його поясненням наданим у судовому засіданні апеляційної інстанції щодо суворості призначеного йому покарання з урахуванням стану його здоров`я. Враховуючи прохання звільнити його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховав характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог закону не дотримався у повній мірі, формально врахував пом`якшуючі вину останнього обставини та не повно дослідив характеризуючі дані про його особу.

Судова колегія вважає, що визначений судом строк покарання у виді позбавлення волі не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_6 і встановлюючи ступінь його вини у вчиненому злочині, апеляційний суд також звертає увагу на особу обвинуваченого та його поведінку після вчиненого інкримінованого йому діяння, а також стан його здоров`я.

Отже, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, не одружений, працює менеджером «Мобільна оптика», раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання.

Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відносяться до категорії нетяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди, думку потерпілого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання (ч.1 ст. 69 КК України) враховуються дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного, зокрема наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування ст. 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики, а відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом, в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким покаранням тих цілей, які сформульовані в ч.2 ст. 50 КК України.

Отже, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування ст. 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Таким чином, за наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд апеляційної інстанції, приймає до уваги, що в обвинуваченого ОСОБА_6 наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: повне визнання своєї провини й активне сприяння у розкритті злочину, а також добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, щире, а не уявне каяття у вчиненому, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сталі соціальні зв`язки.

При цьому, колегія суддів бере до уваги й позицію потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні районного суду вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 є його сусідом і другом, повністю відшкодував йому витрати на лікування, жодних претензій до нього не має, а також те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому було спричинено тілесне ушкодження, яке відноситься до середнього ступеня важкості.

Окрім того, з огляду на особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що він не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також те, що він є особою із інвалідністю II групи, при цьому слід зазначити, що інвалідність останнього пов`язана із герміногенною пухлиною правого яєчка, стадія III, клінічна група II, рецидивна заочеревинна пухлина із наявними ускладненнями основного діагнозу, яке потребує спеціальної діагностики та специфічного лікування.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Таким чином, з врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.1 ст. 286-1 КК України, у вигляді пробаційного нагляду на строк один рік.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_6 , і забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, зважаючи на вказівки, зазначені у ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, як про те апелює останній, а тому прохання апелянта в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).

Керуючись ч.2 ст. 376, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, п.1 ч.1 ст. 408, ч.2 ст. 409, ст. 414, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 286-1 КК України -змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року пробаційного нагляду з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи;

-Не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3