КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4891/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, 1 вересня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 7 липня 2024 року з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка надійшла з Печерського районного суду м. Києва до Київського апеляційного суду 24 липня 2024 року та в якій обвинувачений просить скасувати ухвалу суду.

Обвинувачений зазначає, що вже 6 років триває продовження йому строку тримання під вартою. Ухвала суду є незаконною, оскільки висновки суду не підтверджуються даними матеріалів справи. При цьому обвинувачений наголошує, що прокурором не надано достатніх доказів про намір переховування або наявності інших ризиків, а судом не наведено жодних обставин на підтвердження наявності ризиків та ухвала не мотивована належним чином.

Захисник в судове засідання, належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, який просив проводити апеляційний розгляд за відсутності захисника, думку прокурора, який не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали у провадженні Печерського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, пославшись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з застосуванням насильства, внаслідок якого настала смерть потерпілого, і таке обвинувачення повністю підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування та продовження обвинуваченому вказаного запобіжного заходу. Клопотання обґрунтоване тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 у разі доведення його вини за інкримінований злочин передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що у сукупності з наявними даними про те, що він офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, може стати підставою для його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або покарання; обвинувачений може продовжити злочинну діяльність шляхом вчинення нових злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом оскаржуваної ухвали представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримав та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, пославшись на безпідставність і необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, які зі спливом часу зменшились, а запобіжний захід не може замінювати собою покарання особі, а також на тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, у зв`язку з чим просив у задоволенні клопотання відмовити та обрати обвинуваченому домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки, встановлені на час прийняття рішення, яке наразі оскаржується, є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, незаконними способами вливати на потерпілих та свідків, продовжити злочинну діяльність, оскільки джерела доходів не має.

Окрім того, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції, крім іншого, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено безальтернативне покарання на строк до 10 років позбавлення волі; те, що за змістом обвинувального акту внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення настала загибель людини, що обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерел доходу не має, та на даний час є особою, яка судима вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що будь-який інший запобіжний захід, у тому числі домашній арешт за адресою, яка не підтверджена жодним достовірним доказом, не зможе запобігти вказаним ризикам і не забезпечить можливість проведення судового розгляду в розумні строки.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням місцевого суду та зауважує, що, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, яким продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції на даній стадії судового розгляду, позбавлені можливості дати оцінку обґрунтованості висунутого обвинувачення, допустимості чи недопустимості доказів, дотримання вимог КПК України під час досудового розслідування, доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, оскільки це виходить за межі повноважень як суду апеляційної інстанції на даному етапі, так і судупершої інстанції на даній стадії судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його наслідки, те, що під час апеляційного розгляду обвинуваченим вказано про проведення судового розгляду спочатку внаслідок заміни головуючого судді, те, що станом на час розгляду клопотання прокурора не допитані свідки, на думку колегії суддів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого вчинити вказані дії, як і забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Так, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, а саме, те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерел доходу не має, раніше судимий, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченого злочину та його наслідків, вимоги ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 1 вересня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4