печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001969 від 11.12.2023, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2024 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001969 від 11.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Орган досудового розслідування вважає встановленим, що ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час особами, у період часу з 25.11.2023 по 09.04.2024 вчинили кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , будучи начальником відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України, був обізнаним, що в зоні діяльності його митного поста здійснює митне оформлення ТОВ «Паваріс» (Код ), представниками за дорученням якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Знаючи, що ОСОБА_7 надає послуги з декларування товарів ТОВ «Паваріс», як митний брокер та спілкується із представниками ТОВ «Паваріс», ОСОБА_6 надав вказівку ОСОБА_7 про висунення вимог представникам ТОВ «Паваріс», передачі неправомірної вигоди за безперешкодне оформлення митних товарів, розмитнення яких здійснюється співробітниками відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України.

Діючи на виконання вказівок ОСОБА_6 , ОСОБА_7 25.11.2023 використовуючи месенджер «WhatsApp» з номером телефону НОМЕР_1 на месенджер «WhatsApp» з номером НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 в якому було зазначено - «керівництво 50» (нова витрата, деталі не в повідомленнях).

У подальшому, 26.11.2023, ОСОБА_7 зустрілась з ОСОБА_9 та під час зустрічі зазначила останньому, що у повідомленні, фраза «керівництво 50» означає грошову винагороду у вигляді 50 доларів США за невчинення перешкод під час розмитнення товарів, які містяться в одному контейнері, які вона має передати ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою, групою осіб, відповідно до вказівок ОСОБА_6 вчинила вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_9 .

Надалі, 18.12.2023 біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 повторно зустрілась з ОСОБА_9 та повторно наголосила на необхідність передачі грошових коштів ОСОБА_6 через неї.

У подальшому, з метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України, використовуючи своє службове становище, діючи на виконання попередньо досягнутої домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , надав вказівку невстановленим слідством особам, без проведення всіх митних процедур розмитнити товар, згідно митних декларацій від 12.12.2023 № 44051; від 14.12.2023 № 44530; від 14.12.2023 № 44537; від 16.12.2023 № 44729; від 15.12.2023 № 44736; від 21.12.2023 № 45456; від 27.12.2023 № 45975; від 27.12.2023 № 46273; від 03.01.2024 № 129; від 18.01.2024 № 1843; від 26.01.2024 № 2880, який ввозився на територію України з території Китайської Народної Республіки, одержувачем, яких є ТОВ «Паваріс».

Надалі, 29.01.2024, приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_9 1330 доларів США (станом на 29.01.2024 згідно курсу НБУ становить 51856 грн) за не створення штучних перешкод під час розмитнення товарів, які ввозяться на митну територію України та одержувачем яких є ТОВ «Паваріс». В подальшому, у невстановленому місці, ОСОБА_7 надала вказані грошові кошти ОСОБА_6 , які останній розподілив між всіма учасниками організованої групи.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України, використовуючи своє службове становище, діючи на виконання попередньо досягнутої домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , надав вказівку невстановленим слідством особам, без проведення всіх митних процедур розмитнити товар, згідно митних декларацій від 09.02.2024 № 4526; від 13.02.2024 № 4830; від 17.02.2024 № 5510, який ввозився на територію України з території Китайської Народної Республіки, одержувачем, яких є ТОВ «Паваріс».

Надалі, 22.02.2024, приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , повторно отримала від ОСОБА_9 855 доларів США (станом на 22.02.2024 згідно курсу НБУ становить 33336 грн) за не створення штучних перешкод під час розмитнення товарів, які ввозяться на митну територію України та одержувачем яких є ТОВ «Паваріс». В подальшому, у невстановленому місці, ОСОБА_7 надала вказані грошові кошти ОСОБА_6 , які останній розподілив між всіма учасниками.

Крім того, продовжуючи реалізацію злочинного умислу продовжуючи реалізацію злочинного умислу ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України, використовуючи своє службове становище, діючи на виконання попередньо досягнутої домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , повторно надав вказівку невстановленим слідством особам, без проведення всіх митних процедур розмитнити товар, згідно митних декларацій від 26.02.2024 № 6558; від 26.02.2024 № 6566; від 20.03.2024 № 8810, від 19.03.2024 № 8949, від 20.03.2024 № 9769, від 20.03.2024 № 9776; від 20.03.2024 № 9800; від 21.03.2024 № 9835; від 21.03.2024 № 9839; від 28.03.2024 № 10742; від 29.03.2024 № 10985; від 02.04.2024 № 11390, який ввозився на територію України з території Китайської Народної Республіки, одержувачем, яких є ТОВ «Паваріс».

Надалі, 09.04.2024, приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , повторно отримала від ОСОБА_9 2765 доларів США (станом на 09.04.2024 згідно курсу НБУ становить 107807 грн) за не створення штучних перешкод під час розмитнення товарів, які ввозяться на митну територію України та одержувачем яких є ТОВ «Паваріс».

В подальшому, 10.04.2024 приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби України, що за адресою: АДРЕСА_2 , отримані грошові кошти від ОСОБА_9 передала ОСОБА_6 , які останній розподілив між співучасниками.

Так, 10.04.2024 - 11.04.2024 в період часу з 19 год. 10 хв. по 01 год. 51 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/15353/24-к від 05.04.2024 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме в квартирі

АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , в ході проведення якого виявлено та вилучено:

Триста вісімдесят чотири купюри номіналом 100 доларів США, п`ять купюр номіналом 50 доларів США, три купюри номіналом 20 доларів США, дві купюри номіналом 10 доларів США, тобто грошові кошти загальною сумою 38 730.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що враховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що вилучені грошові кошти, є речовими доказами у кримінальному провадженні, які самостійно, так і в сукупності з іншими зібраними в кримінальному провадженні доказами, мають суттєве значення для з?ясування обставин вчинення злочину, встановлення осіб, причетних до його вчинення.

А тому прокурор зазначає, що на даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

Підставою арешту прокурор в клопотанні зазначив те, що є достатні підстави вважати, що вилучені під час зазначеного вище обшуку речі та документи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, а також є предметом кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що вилучені грошові кошти мають бути арештовані з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Представник власників тимчасово вилученого майна - адвокат ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення на клопотання прокурора, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що: грошові кошти, вилучені 10.04.2024 -11.04.2024 з квартири ОСОБА_10 , належать ОСОБА_10 (27 730 доларів США), який зберігав їх там для запобігання знищенню внаслідок обстрілів, та його доньці ОСОБА_12 (11 000 доларів США); сторона обвинувачення не довела необхідність арешту вилучених у

ОСОБА_12 та ОСОБА_10 грошових коштів; усі грошові кошти, що використовувались як предмет кримінального правопорушення були заздалегідь ідентифіковані, а тому відсутня потреба в арешті інших грошових коштів, які не можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні. Крім того, представник власників майна просив врахувати негативні наслідки арешту майна для ОСОБА_10 , який наразі проходить дороговартісне лікування від онкологічного захворювання, а вилучені у нього грошові кошти, мають використовуватись для покриття вартості такого лікування. Крім того, представник власників майна просив врахувати негативні наслідки арешту майна для ОСОБА_12 , яка на постійній основі доглядає за дитиною-інвалідом, у зв`язку з чим не отримує жодних доходів, а також потребує повернення грошових коштів для забезпечення витрат на лікування свого батька ОСОБА_10 .

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001969 від 11.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно протоколів огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих та оглянутих засобів грошових коштів від 29.01.2024, 22.02.2024, 09.04.2024 ОСОБА_9 було вручено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти, які використовувались як предмет кримінального правопорушення.

Так, 10.04.2024 - 11.04.2024 в період часу з 19 год. 10 хв. по 01 год. 51 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/15353/24-к від 05.04.2024 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , в ході проведення якого виявлено та вилучено:

Триста вісімдесят чотири купюри номіналом 100 доларів США, п`ять купюр номіналом 50 доларів США, три купюри номіналом 20 доларів США, дві купюри номіналом 10 доларів США, тобто грошові кошти загальною сумою 38 730.

В ході обшуку у квартирі ОСОБА_10 не було виявлено (віднайдено) заздалегідь ідентифіковані купюри, які згідно протоколів від 29.01.2024, 22.02.2024, 09.04.2024 вручались ОСОБА_9 та які використовувались як предмет кримінального правопорушення.

Зі змісту протоколу обшуку вбачається, що грошові кошти вилучались з фактичного володіння ОСОБА_12 , яка була присутня під час проведення обшуку та вказана як особа, у володінні якої проводиться обшук.

Факт проживання ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_3 підтверджується витягом з реєстру територіальної громади

№ 024/003615024.

Згідно декларації ОСОБА_12 за 2023 рік остання задекларувала належні їй готівкові кошти в сумі 11 000 доларів США.

Квартира, у якій проводився обшук, на праві приватної власності належить ОСОБА_10 згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 33919311 від 23.04.2012.

Згідно з свідоцтвом про ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 є фізичною особою-підприємцем та за 2018 - 2023 роки отримав офіційний дохід у сумі 1 020 464 грн, що підтверджується податковими деклараціями, поданими представником ОСОБА_10 .

Крім того, 30.03.2024 ОСОБА_10 отримав дохід від продажу належного йому транспортного засобу у сумі 500 000 грн., що підтверджується змістом договору купівлі-продажу транспортного засобу від 30.03.2024 № 5147/2024/4412876.

ОСОБА_10 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_4 , яке входить до складу Херсонської міської територіальної громади та перебуває в безпосередній близькості до зони бойових дій, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом від 22.12.2022 № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

ОСОБА_10 потребує лікування у сумі 736 000 грн, що підтверджується наданою слідчому судді медичною документацією.

На утриманні ОСОБА_12 перебуває неповнолітня дитина-інвалід, за якою остання здійснює домашній догляд, що підтверджується наданою слідчому судді медичною довідкою та наказом Державної митної служби України від 27.03.2024 за № 159-вб.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 від 11.04.2024 усе вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна також допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в ході розгляду клопотання не спростовано ту обставину, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_10 (особа, у житлі якої проводився обшук) та ОСОБА_12 (особа, з фактичного володіння якої вилучались грошові кошти).

Також слідчий суддя бере до уваги те, що в ході обшуку від 10.04.2024 - 11.04.2024 не було вилучено будь-які інші речі і документи, які б стосувалися події кримінального правопорушення, вказували на причетність ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до протиправної діяльності, а також на те, що ухвала про надання дозволу на проведення обшуку не містила прямого дозволу на відшукання та вилучення грошових коштів з квартири ОСОБА_10 .

При постановленні ухвали слідчий суддя також враховує положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Відповідно до 4 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Враховуючи встановлені особисті життєві обставини ОСОБА_10 та ОСОБА_12 слідчий суддя вважає, що задоволення клопотання прокурора про арешт майна у цьому випадку буде становити особистий і надмірний тягар для власників майна.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, оскільки таке майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не може вважатися майном, одержаним внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не належить підозрюваним у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173,175,309,372,392,532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1