печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання, адвоката: ОСОБА_3 ,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/4664/24-к від 24.07.2023 року у кримінальному провадженні № 0000640 від 14.07.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/4664/24-к від 24.07.2023 у кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022, на наступні земельні ділянки: кадастровий номер :05:001:6804 - 0,0781 га, кадастровий номер - :05:001:6805 - 0,08 га, кадастровий номер :01:082:5540 - 0,25 га, кадастровий номер:01:100:5452 - 0,08 га, :03:006:5071 - 0,14 га. , які на праві власності належать ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, щоарешт на майно накладено необґрунтовано. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем земельних ділянок та набув останні на підставі договору купівлі-продажу, договору дарування та в порядку приватизації на підставі рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Вказані земельні ділянки не відповідають вимогам ст. 98 КПК України, а постанова про визнання вказаних земельних ділянок не може бути належним обґрунтуванням арешту майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином..

Згідно ст. 27, ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги здійснювалось фіксування судового процесу технічними засобами.

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заперечення слідчого від 23.07.2024, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводилося досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022 р. за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 209 КК України.

18.07.2024 до Києво-Святошинського районного суду Київської області направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

З кримінального провадження №0000640 виділено окреме кримінальне провадження №0001154 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 209 КК України.

У рамках кримінального провадження №0000640 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва №757/4664/24-к від 24.07.2023, накладено арешт на

ряд земельних ділянок, в тому числі і земельні ділянки: кадастровий номер :05:001:6804 - 0,0781 га, кадастровий номер - :05:001:6805 - 0,08 га, кадастровий номер :01:082:5540 - 0,25 га, кадастровий номер:01:100:5452 - 0,08 га, :03:006:5071 - 0,14 га. , які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

26.01.2024 постановою слідчого вказані земельні ділянки визнано речовими доказами.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до змісту ухали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/4664/24-к від 24.07.2023 арешт на вказане майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Таким чином вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки слідчим суддею при накладенні арешту встановлено, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, а не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може призвести до наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

В той же час, з огляду на важливу роль даних речових доказів у провадженні, під час досудового розслідування продовжує існувати необхідність у їх збереженні, що можливо забезпечити лише шляхом збереження накладеного на них арешту.

Будь яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не надано.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Так у клопотанні про скасування арешту майна не наведено достатньо доказів того, що потреба в подальшому арешті майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відпала, на противагу чого, як встановлено в ухвалі про накладення арешту на майно, органом досудового розслідування у обґрунтовано такий ступінь втручання в право власності з метою збереження речових доказів.

На підставі викладеного та враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а суб`єктом звернення у клопотанні не наведено об`єктивних підстав, що дали б слідчому судді можливість дійти висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба, вважаю, що в задоволенні клопотання cлід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/4664/24-к від 24.07.2023 року у кримінальному провадженні № 0000640 від 14.07.2022 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 16 год. 55 хв. 06.08.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1