У Х В А Л А

12 листопада 2024 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква Київської області в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» клопотання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання цим вироком з покаранням за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 17.01.2023 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців,

про застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , представник Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування щодо нього положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 вважав за необхідне задовольнити частково клопотання в засудженого, звільнити його від покарання призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 та вважати його таким що засуджений та відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2023 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Представник колонії ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив таке.

Засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання цим вироком з покаранням за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 17.01.2023 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців.

При цьому вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2022 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2022 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2022 яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000.00 грн виконувати самостійно.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вироком Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) зроблений висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону N 3886-IX. Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2018 встановлений на рівні 1 762,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2022 встановлений на рівні 2 481,00 грн.

Отже для кваліфікації викрадення майна за нормами відповідних статей КК України, його вартість, відповідно до чинних норм законодавства, для 2018 року має перевищувати 1 762,00 грн., для 2022 2 481.00 грн

Судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення 03.05.2018 чужого майна на суму 1 645.80 грн.

Відтак, на день розгляду клопотання діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 наразі не може вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, яке він викрав не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_3 згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 викрав чуже майно, на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто кримінальна караність вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ усунута, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого від призначеного покарання за цим вироком.

Разом з тим, згідно вироку Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2022 ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення в березні 2018 таємного викрадення чужого майна на суму 3 055.84 грн., яка перевищує 1 762.00грн. та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2022 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення 09.04.2022 крадіжки на суму 4 620.00 грн., яка перевищує 2 481.00 грн.

Таким чином на день розгляду клопотання, діяння, за вчинення якого ОСОБА_3 засуджено цими вироками залишається вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна за таємне викрадення якого він засуджений перевищує два неоподаткованих мінімуми доходів громадян станом на день крадіжки, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання у цій частині.

Таким чином, суд вважає що ОСОБА_3 слід вважати засудженим та таким що відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2023.

Керуючись ст. 74, КК України, статтями 376, 535, 537 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, негайно.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений та відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2023 ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2022 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2022 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2022 яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000.00 грн виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення семиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7