ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1935/24 Справа № 205/4374/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000047 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_9 , який народивсяІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року визнано винуватими ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК, ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК та призначено покарання:

- ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

- ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винуватими у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а і у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинених за наступних обставин.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, вступили між собою у попередню змову на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_9 , а також зі своєю знайомою - ОСОБА_14 , яка не була обізнана про їх попередню змову, 03 березня 2021 року, близько 12 години, підійшли та постукали у вхідні двері кв. АДРЕСА_3 , де проживав їх знайомий потерпілий ОСОБА_13 , а коли двері відчинила ОСОБА_15 , зайшли у вищевказану квартиру та пройшли у приміщення кухні, де ОСОБА_7 та ОСОБА_9 напали на ОСОБА_13 , при цьому ОСОБА_9 став вимагати у останнього грошові кошти та вироби з металу, а ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_13 наніс останньому близько двадцяти ударів обома руками, стиснутими в кулак, в область голови та тулубу.

В цей час обвинувачений ОСОБА_9 з метою придушити волю ОСОБА_13 до спротиву також наніс йому близько двох-трьох ударів долонею руки в область обличчя. В подальшому, скориставшись тим, що ОСОБА_13 почав втрачати свідомість, тобто перебував у безпорадному стані, ОСОБА_9 дістав з кишені штанів останнього банківську картку «ПриватБанк» та дізнавшись від ОСОБА_13 код до неї, передав її ОСОБА_14 , яка в цей час перебувала у кімнаті зазначеної квартири та не була обізнана про злочинні наміри обвинувачених, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Після цього ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 продовжили наносити останньому удари в область голови та тулубу, а в цей час ОСОБА_9 пішов до приміщення ванної кімнати та демонтував змішувач з металу, вартістю 230,40 грн, гусак, вартістю 62,30 грн та металевий шланг з душовою лійкою, вартістю 732,90 грн.

Після цього, ОСОБА_9 повернувся до приміщення кухні та діючи узгоджено ОСОБА_7 , із корисливих мотивів, зібрали кухонне приладдя, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , які не мають майнової оцінки, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1025,60 грн.

Крім того, від отриманих в результаті нанесених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_13 помер. Смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від сумісної тупої травми тіла, що включала черепно-мозкову травму з ушкодженням кісток лицьового черепу, крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку, закриту травму грудної клітини з множинними переломами ребер, уламковим переломом правої лопатки, численні синці та садна на тулубі і кінцівках, та яка ускладнилась розвитком шоку.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна. Також просить вироку суду стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 змінити, доповнивши мотивувальну частину вироку обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК, а саме вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Вважає, що суд не врахував дані щодо особи ОСОБА_9 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий, немає міцних соціальних зв`язків, вину не визнав і вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Тому вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років є занадто м`яким, яке не зможе забезпечити досягнення мети покарання. Крім того, суд у своєму вироку не врахував, як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах кримінального провадження не має жодного прямого доказу щодо вчинення саме ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів.

Мотивувальна частина обвинувального вироку не відповідає вимогам статей 67, 324, 334 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки суд не обґрунтував свої судження щодо оцінки доказів, які повинні базуватись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом мав дати їм у вироку остаточну оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК.

Допитаний в ході судового розгляду справи ОСОБА_7 свою вину у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого, та у розбої не визнав та показав, що 03.03.21 року приблизно об 11.00 годині він, разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , прийшли до місця проживання ОСОБА_13 у гості та забрати борг, який останній був винен Білику. Хуруджи відкрив їм двері квартири, так як дома був один. На питання про борг ОСОБА_16 запропонував йому забрати старий телевізор. Після цього ОСОБА_17 розбив телевізор і витягнув з нього деталі із міді. Далі вони забрали деталі і пішли до квартири Аваряскіна. Приблизно о 14.00 годині вони знову прийшли до ОСОБА_16 додому. Двері їм відрив ОСОБА_16 , а рядом з ним знаходилась ОСОБА_15 . Заходячи до квартири ОСОБА_16 він, ОСОБА_7 , зачепився за поріг квартири та впав, ударившись переніссям об лутку дверей від чого втратив свідомість. Прийшовши до тями він побачив, що його хтось підіймає і він не свідомо махнув рукою та наніс один удар рукою по обличчю ОСОБА_16 . Більше він його не бив. Ніякі речі із квартири ОСОБА_16 не виносив. Після цього ОСОБА_17 і ОСОБА_18 відвели його до квартири ОСОБА_17 , де він і знаходився після отриманої в квартирі Хуруджи травми.

Вказані обставини, на думку захисника, частково підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_14 .

Зазначає, що під час допиту свідка ОСОБА_14 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходились в СІЗО № 4 і приймали участь в проведені допиту в режимі відеоконференції. Через поганий аудіозв`язок обвинувачені були позбавлені можливості ставити питання свідку ОСОБА_14 .

В наступних судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово заявляв клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 , посилаючись на те, що під час першого допиту свідка, внаслідок поганого аудіозв`язку, він погано чув її показання, а також на те, що під час допиту свідка залишилися не з`ясовані деякі обставини даного кримінального правопорушення, які могли вплинути на прийняття судом рішення. Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого, чим грубо порушив його право на захист.

Суд у вироку, як на доказ, послався на показання свідка ОСОБА_15 , яка була допитана в порядку ст. 225 КПК і показала, що 03.03.2021 вдень, вона перебувала за місцем проживання потерпілого ОСОБА_19 куди прийшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також свідок ОСОБА_14 . Знаходячись у квартирі, обвинувачені почали вимагати у потерпілого грошові кошти за метал, після чого почали наносити ОСОБА_13 удари руками в область голови та тулубу. Після цього обвинувачений ОСОБА_9 зламав у ванній кімнаті змішувач води зі шлангом та душовою лійкою, а ОСОБА_7 в цей час продовжував наносити потерпілому удари, в тому числі і ногами.

Дані покази свідок ОСОБА_15 , за твердженням захисника, не надавала в довільній формі, а зачитувала з листка паперу, яку їй надав представник потерпілої. За даних обставин покази свідка ОСОБА_15 викликають сумнів в їх достовірності.

Після дослідження відеозапису допиту свідка ОСОБА_15 , обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні, оскільки у нього виникли питання, які потребували уточнення показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування. Суд також безпідставно відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого, чим грубо порушив його право на захист.

Дані обставини, на думку захисника, свідчать про упередженість та не об`єктивність суду.

Показаннями свідка ОСОБА_20 підтверджують те, що ніякої бійки в квартирі ОСОБА_21 не відбувалося.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_22 наніс Хуруджи не менше 30 ударів руками та ногами по голові, тулубу та руках. При такій кількості ударів і такій кількості тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_16 , одяг та взуття обвинуваченого повинні були значно більше забризкані кров`ю потерпілого, а також на руках обвинуваченого повинні були бути садна. При поверхневому огляді обвинуваченого під час затримання на руках ОСОБА_22 ніяких пошкоджень не було, а згідно імунологічної експертизи на штанях ОСОБА_22 виявлено декілька невеликих крапель крові.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог процесуального закону і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Наводить доводи, які за змістом є тотожними з доводами його захисника, зокрема про порушення права на захисту через відмову суду у допиті свідка ОСОБА_15 , яка була допитана без його участі та зачитувала заздалегідь заготовленні показання; свідок ОСОБА_14 була допитана в суді, проте через поганий зв`язок він не чув її показань та не міг задавати питання; суд не дав оцінки поясненням ОСОБА_7 про порушення під час їх затримання та про застосування фізичного насилля до нього та свідка ОСОБА_14 з метою обмови його свідком ОСОБА_14 ; зазначає, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, що підтверджується відсутністю великої кількості крові на його одязі, взутті, руках та під нігтями.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники та обвинувачені в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 і з підстав, викладених у скаргах просили їх задовольнити.

Згідно зі статтею 403 КПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

До апеляційного суду надійшла відмова від апеляційної скарги прокурора, який брав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, яка була підтримана прокурором відділу обласної прокуратури, який просив закрити апеляційне провадження в цій частині, а інші учасники процесу не заперечували.

Крім того, прокурор заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту і просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_12 заперечував проти апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції (1) зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови: (а) що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або (б) з порушеннями, та (2) може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо (1) про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або (2) якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В постанові ККС ВС від 14 вересня 2021 року у справі № 439/877/16-к, касаційний суд зазначив, що обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

В апеляційних скаргах сторони захисту питання про повторне дослідження доказів не ставилось і окреме клопотання про дослідження доказів кримінального провадження до суду не надходило, а зміст доводів апеляційних скарг фактично зводяться до незгоди з їх оцінкою суду першої інстанції і власною переоцінкою доказів.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є необґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є достатньо мотивованим, з огляду на наступне.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що 03 березня 2021 року, вдень, вона перебувала за місцем свого проживання: у кв. АДРЕСА_4 , де почула крики та звуки ударів у сусідню квартиру, а коли відчинила двері, побачила обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з якими була дівчина. На її питання, вони пояснили, що їм потрібен ОСОБА_13 , після чого вона попросила їх не шуміти та зайшла у квартиру. Ввечері того ж дня, до неї прийшла сусідка, яка повідомила, що ОСОБА_24 не відчиняє двері квартири, після чого вона подзвонила його доньці, а коли остання приїхала і зайшла у квартиру потерпілого, виявила його мертвим.

Свідок ОСОБА_25 також підтвердила суду, що 03 березня 2021 року, до неї звернулась ОСОБА_15 , яка пояснила, що вдень до її співмешканця потерпілого ОСОБА_13 , прийшли двоє чоловіків та дівчина, які побили його та забрали його майно. Після цього вона звернулась до сусідки ОСОБА_23 , яка подзвонила доньці потерпілого та попросила її приїхати.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка була очевидцем описаних у вироку подій та яка пояснила, що 03 березня 2021 року, вдень, вона перебувала за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 : у кв. АДРЕСА_3 , куди прийшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також свідок ОСОБА_14 . Перебуваючи у квартирі, обвинувачені почали вимагати у потерпілого грошові кошти за метал, який він нібито у них забрав, після чого почали наносити ОСОБА_13 удари руками в область голови та тулубу. Після цього обвинувачений ОСОБА_9 пішов у ванну кімнату, де зламав та забрав змішувач із шлангом та душовою лійкою, в той час як ОСОБА_7 продовжував наносити потерпілому удари, в тому числі і ногами, поваливши його на підлогу. Крім того, свідок ОСОБА_15 пояснила, що перебуваючи у квартирі потерпілого, обвинувачені забрали у останнього банківську карту, яку використали, розрахувавшись нею у магазині.

Свідок ОСОБА_14 , яка також була очевидцем, суду пояснила, що 03 березня 2021 року, зранку, вона, разом з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебували за місцем проживання останнього: у кв. АДРЕСА_5 , де вживали алкогольні напої, після чого пішли за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 . Перебуваючи на кухні квартири потерпілого, вона почула із кімнати, куди зайшли обвинувачені та потерпілий, звуки бійки, а коли зайшла у кімнату, побачила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 наносять удари потерпілому, який сидів на ліжку, удари руками по обличчю та тулубу. На її спроби зупинити обвинувачених, ОСОБА_7 сказав їй не втручатись, після чого вона пішла додому до ОСОБА_9 , куди також через деякий час прийшли також обвинувачені. Проспавшись, вони знову пішли за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 , де вже перебувала ОСОБА_15 , яка відчинили їм двері та впустила у квартиру. Коли вони зайшли у квартиру, ОСОБА_9 забрав у потерпілого банківську картку та передав їй, після чого вона пішла в магазин «АТБ», де купила пиво, яке вони випили у квартирі потерпілого, після чого пішли додому до ОСОБА_9 . Крім того, свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що коли вони перебували у квартирі потерпілого, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 забрали з квартири змішувач із шлангом та лійкою, а також кухонне приладдя. Свої показання свідок ОСОБА_14 повністю підтвердила і під час проведення слідчого експерименту за її участю (т. 2., а.с. 54-56).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами і повністю спростовують позицію ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в тій частині, що удари потерпілому ОСОБА_13 він не наносив, а також в тій частині, що розбійний напад на потерпілого не вчиняв.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 повністю доведена наступними письмовими доказами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 03 березня 2021 року та фото-таблиць до нього (т. 1., а.с. 18-25), під час огляду кв. АДРЕСА_3 , було виявлено труп потерпілого ОСОБА_13 , виявлені та вилучені сліди папілярних візерунків, сліди речовини бурого кольору та зафіксовано відсутність змішувача у ванній кімнаті;

- протоколом огляду від 03 березня 2021 року (т. 1, а.с.35-36), у сміттєвому баку, який розташований біля буд. АДРЕСА_6 , були виявлені речі, які належать потерпілому ОСОБА_13 та які, як пояснила ОСОБА_14 , туди викинув обвинувачений ОСОБА_9

- протоколом обшуку від 03 березня 2021 року (т. 1., а.с.38-42), за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 : у кв. АДРЕСА_5 , було виявлено та вилучено змішувач, гусак та металевий шланг у душовою лійкою, яким обвинувачені заволоділи під час розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 ;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 березня 2021 року (т. 1, а.с.93-94, 95-96), відповідно до яких свідок ОСОБА_15 впізнала обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 як осіб, які 03 березня 2021 року, перебуваючи у кв. АДРЕСА_3 , заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 та спричинили йому тілесні ушкодження;

- слідчим експериментом від 16 квітня 2021 року (т. 2., а.с. 28-30), обвинувачений ОСОБА_9 вказав на обставини свого перебування, разом з ОСОБА_7 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 : в кв. АДРЕСА_3 ;

- слідчим експерименту від 16 квітня 2021 року (т. 2., а.с.39-41), обвинувачений ОСОБА_7 вказав на обставини спричинення ним та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 за місцем проживання останнього: в кв. АДРЕСА_3 ;

- слідчим експериментом від 16 квітня 2021 року (т. 2., а.с. 51-53), свідок ОСОБА_15 вказала на обставини, за яких обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 за місцем проживання останнього: в кв. АДРЕСА_3 , а також заволоділи його майном.

Характер, локалізація, ступінь тяжкості, механізм нанесення тілесних ушкоджень та причина смерті потерпілого ОСОБА_13 встановлені на підставі висновків судово-медичної експертизи № 445/200-Е від 06 квітня 2021 року (т. 1., а.с.177-183), висновком судово-медичної експертизи №445/283-Е від 23 квітня 2021 року (т. 2., а.с. 45-50).

Згідно з висновком судової імунологічної експертизи № 215/6 від 06 квітня 2021 року (Т. 1, а.с. 216-221), на светрі та штанах обвинуваченого ОСОБА_7 виявлені сліди крові потерпілого ОСОБА_13 .

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1035-21 від 14 квітня 2021 року (Т.1., а.с.249-254), вартість змішувача з металу складає 230,40 грн., гусака - 62,30 грн., металевого шланга з душовою лійкою - 732,90 грн., загальна вартість 1025,60 грн.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього заборонених методів ведення досудового розслідування з метою схилення до визнання вини, перевірені та спростовані судом першої інстанції під час судового розгляду, як такі, що не знайшли свого підтвердження, про що свідчить постанова старшого слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР від 16 травня 2023 року про закриття кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправдивими показання обвинуваченого щодо своєї непричетності до вчинення злочинів і правильно вважав, що це є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Така позиція захисту є аналогічною і в суді апеляційної інстанції, яка спростовується зокрема, слідчими експериментами за участю обвинуваченого ОСОБА_7 в ході якого він відтворив обставину нападу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, показаннями свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Ураховуючи вимоги ст. 240 КПК, а також практику Верховного Суду, зокрема, постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 14 вересня 2020 року у справі № 40/3597/17, колегія суддів звертає увагу на те, що метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії, якими є відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про порушення вимог ст. 225 КПК, а також права на захист та на перехресний допит під час допиту свідка ОСОБА_15 , оскільки під час допиту цього свідка слідчим суддею на стадії досудового розслідування ОСОБА_7 був відсутній, а суд першої інстанції відмовив в допиті цього свідка на стадії судового розгляду, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Апеляційний суд перевірив порядок допиту свідка ОСОБА_15 в порядку ст. 225 КПК, та встановив, що під час допиту цього свідка брали участь, зокрема захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які брали активну участь в допиті даного свідка.

Посилання в апеляційних скаргах, що свідок ОСОБА_15 зачитувала з аркушу паперу заздалегідь заготовленні показання, спростовуються відеозаписом допиту свідка, на якому зафіксовано, що з аркушу паперу свідок зачитала тільки присягу свідка, яку їй надав секретар судового засідання і попередження про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання. В подальшому свідок надавала показання без будь-яких нотаток та відповідала на запитання учасників, в тому числі і захисників.

Оскільки при допиті свідка в порядку ст. 225 КПК не передбачено обов`язкової участі підозрюваного та/чи потерпілого, то проведення даної слідчої дії за присутності захисника, який здійснював захист засудженого, а також прокурора і слідчого свідчить про забезпечення участі обох сторін кримінального провадження в аспекті дотримання права сторони кримінального провадження на перехресний допит свідка (правовий висновок, викладений у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 26.01.2024 у справі № 466/9158/14-к (провадження № 51645км18).

Доводи апеляційних скарг захисту, що під час допиту свідка ОСОБА_14 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходились в СІЗО № 4 і приймали участь в проведені допиту в режимі відеоконференції, однак через поганий аудіозв`язок обвинувачені були позбавлені можливості ставити питання свідку ОСОБА_14 , спростовуються технічною фіксацію судового засідання, в якому був допитаний цей свідок. Перевіркою технічної фіксації судового засідання від 21.10.2022 (файл запису 4410), встановлено належну якість звуку і відео, що підтверджується й тим, що обвинувачені ставили запитання свідку, які за своїм змістом підтверджують усвідомлення обвинуваченими процесу допиту та інформації, яку надає свідок.

Необґрунтованими є твердження захисту, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 наніс ОСОБА_19 не менше 30 ударів руками та ногами по голові, тулубу та руках і при такій кількості ударів і такій кількості тілесних ушкоджень на тілі Хуруджи, одяг та взуття обвинуваченого повинні були значно більше бути забризкані кров`ю потерпілого, а також на руках обвинуваченого повинні були бути садна.

Так з моменту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень до моменту затримання ОСОБА_7 пройшов певний проміжок часу, що давало змогу останньому, як мінімум помити руки. Крім того, згідно з висновком судової імунологічної експертизи № 215/6 від 06 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 216-221) при серологічному дослідженні слідів (об`єкти № № 12, 22-24, 26, 27, 29-32) виявлено антиген В і Н, що не виключає можливості утворення цих слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Однак не виключена можливість суміші крові в цих слідах від двох і більше осіб з виявленими груповими властивостями, а саме: від особи з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н і від особи з групою крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Враховуючи отримані результати дослідження і групову приналежність крові осіб, що проходять по справі, не виключається можливість утворення слідів крові (об`єкти № 12, 22-24, 26, 27, 29-32) від потерпілого ОСОБА_13 , оскільки його груповій характеристиці властиві виявлені антигени В і Н за ізосерологічною системою АВ0.

Оскільки в об`єктах № 12, 22-24, 26, 27, 29-32 не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові підозрюваного ОСОБА_7 , а був виявлений антиген В, що йому не властивий, тому можливість утворення вказаних слідів за рахунок його крові можна виключити.

Враховуючи, що сліди крові не виключено, що походять від ОСОБА_13 , а також кількість слідів крові (об`єкти № № 12, 22-24, 26, 27, 29-32), то апеляційний суд вважає безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що на його одязі знайдена тільки одна пляма крові.

Крім того, у даному кримінальному провадженні судово-імунологічна експертиза № 215/6 від 06 квітня 2021 року не є ключовим та вирішальним доказом винуватості ОСОБА_7 .

Отже, усупереч твердженням у поданих апеляційних скаргах місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту в тому числі і щодо застосування недозволених методів ведення слідства, і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим на які посилалась сторона захисту.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносять до особливо тяжкого корисливого злочину майнової спрямованості та тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Також врахував відомості про особу обвинуваченого, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місце проживання, а також відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності з положеннями статей 50, 65, 70 КК з належним врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, відомостей про його особу та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , за частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та ОСОБА_9 , за частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4