ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто з 27 червня 2024 року до 25 серпня 2024 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Дружківського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто з 27 червня 2024 року до 25 серпня 2024 року включно.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, щоб він мав можливість вступити до Збройних Сил України для захисту держави.

Звертає увагу, що він вже тривалий час перебуває під вартою, а прокурором не доведено наявності заявлених в клопотанні про продовження тримання під вартою ризиків та не надано будь-яких доказів. Єдиним аргументом прокурора є той факт, що він родом з тимчасово окупованої території.

Позиції сторін в суді :

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло.

Висновки суду:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у житло.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто з 27 червня 2024 року до 25 серпня 2024 року включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції із наданих сторонами кримінального провадження документів, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а отже тяжкість інкримінованого злочину, а також ті обставини, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, щоб уникнути відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, є ризиками за ст. 177 КПК України.

Суд звернув увагу на лист Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», згідно з яким вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

На думку суду, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у такому їх ступені, який є підставою для запобіжного ув`язнення. Тому суд прийшов до висновку, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не є достатнім для запобігання цим ризикам. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено не було. На цих підставах, суд вважав, що застосування застави не забезпечить належну повідену обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені судом 1-ї інстанції, а також не надано жодного належного та допустимого доказу, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися від правосуддя та вчиняти будь-які інші дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Із врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що йому було продовжено строк тримання під вартою лише з підстав, що він є родом з тимчасово окупованої території. Як вбачається із оскарженої ухвали, судом було враховано особу обвинуваченого, проте вказані ОСОБА_6 доводи не було покладено в обґрунтування оскарженої ухвали, як окрему підставу при задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, саме по собі не утворює підстав для звільнення з-під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти. Так, колегія суддів виходить з того, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на воєнний стан.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Разом з тим, бажання обвинуваченого ОСОБА_6 проходити службу в ЗСУ на даному етапі кримінального провадження не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із рішенням суду 1-ї інстанції, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України та права на захист обвинуваченого, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду 1-ї інстанції, не вбачається.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто з 27 червня 2024 року до 25 серпня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4