ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1208/24 Номер провадження 11-кп/814/1782/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2023 року за №0001373, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 серпня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Вирішено питання про запобіжний захід ОСОБА_8 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

У цьому кримінальному провадженні 30 березня 2024 року слідчим суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області було застосовано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із одночасним визначенням йому застави в розмірі 242 240 гривень.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307, ч.2 ст.308, ч.1 ст.309, ч.1 ст.321 КК України, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на обставини провадження в їх сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не притягувався до відповідальності, є інвалідом, має захворювання і потребує періодичного лікування, його винуватість вважається не доведеною до початку дослідження доказів, натомість сама по собі тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не є підставою для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Учасники судового провадження були належним чином повідомлені про місце, дату й час судового засідання апеляційної інстанції. Водночас обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_8 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в цій частині зазначене судове рішення не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.307 КК України незаконного збуту наркотичного засобу; ч.2 ст.307 КК України незаконного з метою збуту придбання, зберігання та збуту наркотичного засобу, вчинених повторно, особою, яка попередньо вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.308 КК України, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.308 КК України заволодіння наркотичним засобом шляхом шахрайства, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.307 КК України; ч.1 ст.309 КК України незаконного придбання, перевезення, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту; ч.1 ст.321 КК України незаконного збуту сильнодіючого лікарського засобу.

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком першої судової інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що перебуваючи на волі, обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими (ч.ч.1, 2 ст.307, ч.2 ст.308 КК України) та нетяжким (ч.1 ст.321 КК України) злочинами, кримінальним проступком (ч.1 ст.309 КК України), й у випадку засудження ОСОБА_7 за їх вчинення йому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3 років і конфіскацією майна.

Установлені ж під час розгляду питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків) щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою перевіркою матеріалів справи не виявлено й надані стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції медичні документи такої інформації також не містять. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_7 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, зокрема, з урахуванням установлених йому медичних рекомендацій.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений не судимий, є інвалідом ІІ групи, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, самі по собі не є мотивованою та доцільною підставою для його зміни з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, переважно корисливих особливо тяжких злочинів, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в Україні, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання чи домашнього арешту, про що просить захисник.

Що стосується тверджень апелянта, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів, то вони позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 27 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4