Провадження №11-кп/801/1080/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000584 від 11.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Вінниці, громадянки України, не заміжньої, маючої на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 05.03.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 27.11.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 07.09.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

- 21.01.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 ,подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною та призначити їй за ч.2 ст. 307 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з дня проголошення нового вироку судом апеляційної інстанції .

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання ОСОБА_7 пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В решті вирок залишити без змін

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 року змінити, виключити вказівку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації всього належного на праві власності їй майна.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 року визнано винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2021, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.04.2024 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_7 витрати на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 26504 грн. 81 коп.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2024 (№127/12552/24) на майно, а саме: 20 зіп-пакетів з вмістом кристалічної речовини; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених судовим розглядом обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, діючи умисно, незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено - PVP, яку в подальшому незаконно зберігала при собі з метою збуту.

В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, 11.04.2024 близько 15:25 год., незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , була зупинена працівниками ВКП Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що її дії, спрямовані на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини будуть викриті працівниками поліції, повідомила, що у неї наявні при собі заборонені речовини, які вона зберігає у спідній білизні з метою подальшого збуту.

Надалі, 11.04.2024 ОСОБА_7 була затримана в порядку ст. 208 КПК України та в ході проведення її особистого обшуку, виявлено та вилучено 20 полімерних зіп-пакетів, в середині яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP.

Згідно з висновками експертів в наданій на дослідження кристалічній речовині міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP. В кристалічній речовині масою 0,4427 г, маса PVP становить 0,3561 г., в досліджуваних кристалічних речовинах, загальною масою 1,8547 г, маса PVP становить 1,4851 г., в досліджуваних кристалічних речовинах, загальною масою 1,4830 г, маса PVP становить 1,1851 г., в досліджуваних кристалічних речовинах, загальною масою 1,6203 г, маса PVP становить 1,3009 г., в досліджуваних кристалічних речовинах, загальною масою 1,8493 г, маса PVP становить 1,4763 г.

Загальна маса вилученої у ОСОБА_7 особливо небезпечної психотропної речовини PVP становить 5,7999 г.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 безпідставно застосував до неї положення ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, належним чином не обґрунтував які саме пом`якшуючі покарання обставини суттєво знижують суспільну небезпечність та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, та які саме характеристики особи обвинуваченої впливають на застосування покарання, нижчого ві д найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.307 КК України попри наявність у

ОСОБА_7 обставини, яка обтяжує її покарання, передбаченого п. 13 ч. 1

ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що

перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, яку вказано в

мотивувальній частині вироку.

Призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 69 КК України), що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення в апеляційному порядку.

Крім того, судом неправильно застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України та безпідставно приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду від 21.01.2021 року, оскільки на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке було вчинено 11.04.2024, термін іспитового строку закінчився і фактично на момент ухвалення вироку вона повністю відбула покарання яке було призначено вироком від 21.01.2021 року.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої мотивовано тим, що вирок в частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна є занадто суворим.

Обвинувачена вказує на те, що має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4,які проживали з нею до її затримання за адресою АДРЕСА_1

Вказує на те, що в справі наявні обставини, які пом"якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої, захисника ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, задоволити апеляційну скаргу обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченої, суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, задоволити апеляційну скаргу обвинуваченої, виходячи з наступних підстав.

Відповідно дост.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України в апеляційній скарзі прокурора, обвинуваченої не оспорюється.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65ККУкраїни суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені уст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України.

За положеннями ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винної, яка раніше судима, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до довідки КНП «Вінницька ОКПЛ ім. акад. ОСОБА_12 », вих. №3098 від 19.04.2024 року двічі перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому неврологічному відділенні №4, остання госпіталізація з 02.12.2008 по 10.12.2008 з діагнозом: «Ідіопатична невропатія правого трійчастого нерва», згідно довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», вих. №1417 від 16.04.2024, знаходилася під диспансерним наркологічним спостереженням з 08.02.2024 з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, амфетамінів, метадону», Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія», вих. №202 від 12.04.2024, вбачається, що згідно висновку медичного огляду - ОСОБА_7 , 11.04.2024 о 23 год. 15 хв., перебувала в стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабісу та солей, обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкритті кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Приймаючи рішення, щодо застосування ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дійшов висновку про доцільність призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 307 КК України.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст.50, ст.65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання нижче від найнижчої межі (по основному покаранню) встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст.65КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції належним чином умотивовано застосування ст. 69 КК України.

Посилання у апеляційній скарзі на наявність обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів не спростовує висновки суду, оскільки судом враховано конкретні обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, наявність кількох обставин, що пом"якушують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями прокурора, щодо необгрунтованого визнання судом першої інстанції пом"якшуючою обставиною активне сприяння розкриттю злочину .

Суд першої інстанції належним чином перевірив наявність обставин, що пом`якшують покарання та визнав обставинами, що відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, вказана складова може мати місце і під час судового розгляду кримінальної справи у суді.

Під час судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_7 повідомила працівників поліції про наявні у неї заборонені речовини, які вона зберігала у спідній білизні з метою збуту, що вказує на її сприяння розкриттю злочину, в подальшому давала визнавальні пояснення щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, які мають істотне значення для повного його розкриття та дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, вірного висновку щодо наявності підстав для визнання пом"якшуючою обставиною активного сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, вимоги прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про визнання ОСОБА_7 пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є безпідставними.

Перевіривши вирок суду, суд апеляційної інстанції вважає, що слушними є доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 71 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно вироку Вінницького міського суду 21.01.2021 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 79 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням випробувального терміну на три роки.

Судом першої інстанції в порушення положень ч. 1 ст. 71 КК України не враховано, що на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке було вчинено 11.04.2024, термін іспитового строку закінчився, фактично на момент ухвалення вироку вона повністю відбула покарання, призначене вироком від 21.01.2021 року.

За таких обставин, із вироку суду підлягає виключенню вказівка про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про призначення додаткового виду покарання у виді конфіскації майна є обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено з корисливих спонукань.

Під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винної корисливого мотиву.

За змістом обвинувального акту органом досудового розслідування не встановлена наявність у особи корисливого мотиву при кваліфікцаії дій за ч.2 ст. 307 КК України.

Так само не встановлено корисливого мотиву й судом першої інстацнії при кваліфікації дій за ч.2 ст. 307 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції наявність корисливого мотиву при незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах не встановлено, а тому застосування додаткового покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді конфіскцаії майна навіть за умови, що це передбачено санкцією цієї статті як обв`язкове , є безпідставним. Перевіряючи оскаржуваний вирок суду у цій частині на предмет законності, апеляційний суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, зокрема те, що ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено - PVP, яку в подальшому незаконно зберігала при собі з метою збуту, в подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, 11.04.2024 близько 15:25 год., незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , була зупинена працівниками ВКП Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та на запитання про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що її дії, спрямовані на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини будуть викриті працівниками поліції, повідомила, що у неї наявні при собі заборонені речовини, які вона зберігає у спідній білизні з метою подальшого збуту. Загальна маса вилученої у ОСОБА_7 психотропної речовини PVP становить 5,7999 г.

Таким чином, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що внаслідок вчинення злочину обвинуваченою отримано матеріальні блага чи інша матеріальна вигода.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що застосування у цьому випадку додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді конфіскації майна навіть за умови, що воно передбачено санкцією цієї частини статті як обов`язкове додаткове покарання, є безпідставним, адже суперечить положенням Загальної частини цього Кодексу, зокрема указаним вище положенням ст. 59 КК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне виключити з вироку суду першої інстанції рішення про призначення додаткового покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді конфіскації всього належного на праві власності майна.

Викладена позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, зокрема у постанові від 21 лютого 2024 року (справа № 686/11385/21, провадження № 51- 6471 км 23).

За таких обставин, судове рішення підлягає зміні в частині призначення покарання, з виключенням рішення про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченої задоволити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України змінити.

Виключити вказівку про призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

Виключити вказівку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації всього належного на праві власності майна.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4