УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 Справа №607/9432/13-к Провадження №1-кп/607/841/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, в кримінальному провадженні №0001325, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

У поданому клопотанні зазначено: «На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №0001325 від 02.04.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. 03.04.2013 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні затверджено 27.05.2013 року прокурором прокуратури міста Тернополя ОСОБА_6 . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.08.2016 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . У вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, обвинувачується: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого: 24.02.2012 Козівським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням 2 років іспитового строку.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.04.2013 року близько 12 години, у ОСОБА_4 , який перебував в барі «Збруч», що по АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 02.04.2013 року близько 12 год. ОСОБА_4 , який знаходився в барі «Збруч», що по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під приводом здійснити дзвінок, попросив у ОСОБА_7 його мобільний телефон торгової марки «Nокіа 7310», вартістю 240 гривень, не маючи при цьому наміру його повернути в майбутньому, отримавши в такий спосіб, шляхом обману, доступ до майна потерпілого. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи біля ОСОБА_7 та його сумки, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає потерпілий, відкрито викрав мобільний телефон торгової марки «Nокіа Х2», вартістю 360 гривень, в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку «Діджус», вартістю 10 гривень, на рахунку якої було 30 гривень. В подальшому із мобільним телефоном ОСОБА_7 ОСОБА_4 намагався залишити приміщення бару «Збруч», однак потерпілий зупинив його, намагаючись повернути своє майно. ОСОБА_4 з метою утримання викраденого майна застосував до ОСОБА_7 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні ударів руками у обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця і садна в ділянці носа з поширенням на повіки очей, садна і крововилив у слизову оболонку нижньої губи та синець підборіддя. Внаслідок цього потерпілий перестав чинити йому протидію.

Із викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 640 гривень. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення: 1) вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити злочинну діяльність. Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що він раніше вчиняв умисні корисливі злочини проти власності та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини, в тому числі під час іспитового строку, оскільки відповідно до вироку Козівського районного суду від 24.02.2012, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та застосовано ст. 75 КК України призначено2 роки іспитового строку. Вищенаведене свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів. 3) переховуватись від суду. Існування даного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, у якому останній обвинувачується на даний час, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи, що стосовно нього Тернопільський міськрайонний суд здійснює судовий розгляд кримінального провадження, протягом тривалого часу не з`являвся у судові засідання, не повідомляв суд про причини своєї неявки, у звязку із чим ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.08.2016 був оголошений у розшук. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваної і виконання ним своїх обов`язків. Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, забезпечення належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж особисте зобов`язання. Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Беручи до уваги вищенаведене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню обвинуваченого від суду, запобігання вчиненню обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176- 178, 179, 194, 314, 315 КПК України, прошу: 1) застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 діб; 2) покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту,в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_5 клопотань та заперечень не заявили.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд бере до уваги те, що він обвинувачується у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Даний злочин, згідно ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином проти власності.

Стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долучених до обвинувального акту. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які зазначені у клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні.

Зокрема, ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду є те, що Існування даного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, у якому останній обвинувачується на даний час, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи, що стосовно нього Тернопільський міськрайонний суд здійснює судовий розгляд кримінального провадження, протягом тривалого часу не з`являвся у судові засідання, не повідомляв суд про причини своєї неявки, у звязку із чим ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.08.2016 року був оголошений у розшук.

Також суд вважає наявним та доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, який підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше вчиняв умисні корисливі злочини проти власності та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини, в тому числі під час іспитового строку, оскільки відповідно до вироку Козівського районного суду від 24.02.2012 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та застосовано ст. 75 КК України призначено 2 роки іспитового строку. Вищенаведене свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.

Також, у відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжно заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує особу обвинуваченого, його майновий стан, вік, стан здоров`я, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Також слід врахувати, що ОСОБА_8 тривалий час систематично не з`являвся до суду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 15 серпня 2016 року його було оголошено у розшук.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Проаналізувавши наведене у сукупності, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, тому до обвинуваченого ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків, а саме, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, що на переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого, буде достатнім запобіжним заходом на даному етапі судового озгляду.

Керуючись статтями 3, 8, 43, 129 Конституції України, 22, 28, 94, 42, 177, 187, 189, 190, 318, 331 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці до 12 жовтня 2024 року.

Особисте зобов`язання полягає у виконанні обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити покладені обов`язки та роз`яснити, що у випадку їх невиконання до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 12 жовтня 2024 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1