Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/4146/23
Провадження № 1-кп/935/134/24
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду в м. Коростишів Житомирської області, у дистанційному режимі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується у ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яке обґрунтовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: ризик переховування останнього від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, крім того існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, а тому зазначене свідчить про те, що наявність вказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До суду потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

У судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

До суду представник потерпілої ОСОБА_10 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, просив змінити йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки у нього хвора дружина, хворі батьки, є діти, які потребують догляду, крім того під час досудового розслідування йому було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, він виконував покладені на нього обов`язки.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим, прокурором не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має родину, яка потребує догляду, постійне місце проживання, тому, враховуючи положення ст. 194 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_7 слід змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Так, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 21 серпня 2024 року включно.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що є підтвердженим ризиком, у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України теж знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більше м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній матиме змогу здійснювати вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд не проведено, потерпіла, свідки не надали свої показання.

Також, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може вчиняти тотожні кримінальні правопорушення, за аналогічних обставин, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , хоч і має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, як зазначає сторона захисту, проте докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі обрання йому іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою уникнення від кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, тому, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як зазначає сторона захисту, є недоцільним, на думку суду, з огляду на м`якість, встановлені в судовому засіданні ризики та нездатність забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Встановлені ризики на цій стадії судового розгляду переважають над принципом поваги до особистої свободи. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто по 12 жовтня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3