Справа № 466/2132/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/946/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до набранням вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного затримання з 11 жовтня 2022 року.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 11 жовтня 2022 року близько 15 год. 30 хв., у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який раптово виник із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо, допускаючи настання наслідків у вигляді протиправного заподіяння смерті іншій людині та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, наніс множинні удари ножем у життєво-важливі органи людини, а саме, у потиличну ділянку голови, праве та ліве плече, черевну порожнину потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичного експерта № 284/22 від 26 грудня 2022 року, непроникаючі поранення в лівій тім`яно-потиличній ділянці, в ділянці лівого вуха, на задній поверхні ліктьового суглоба, в ділянці правого плеча, в ділянці лівого плеча. Проникаючі поранення живота в лівому підребер`ї, епігастральній ділянці зліва з ушкодженням селезінки (видалена при оперативному втручанні), лівої нирки, стінки шлунка та підшлункової залози. Вказані ушкодження могли утворитися 11 жовтня 2022 року від неодноразової дії гострого предмета, яким міг бути клинок ножа, і відносяться: непроникаючі поранення до легких тілесних ушкоджень; проникаючі поранення з ушкодженням селезінки, лівої нирки, шлунка та підшлункової залози до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , останньому вдалось вибігти з приміщення квартири на сходову клітку, де потерпілий почав кричати та кликати на допомогу.

Після цього, ОСОБА_6 , спочатку, зачинившись у приміщенні зазначеної вище квартири АДРЕСА_2 , невдовзі після цього, з метою уникнення його затримання, з місця події втік.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність прямого умислу у його діях та раптовість конфлікту, спровокованого потерпілим, який принижував його, повідомивши, що перебуває з його дружиною у стосунках.

Також акцентує, що не було враховано тривалих дружніх відносин з потерпілим ОСОБА_9 ; душевного хвилювання, у зв`язку з чим, він не усвідомлював наслідків, що настали; показань свідків працівників підприємства, а також сусідів щодо його бажання викликати потерпілому швидку медичну допомогу.

Стверджує, що мав можливість закінчити злочин, однак цього не зробив і закрився у квартирі, щоб припинити конфлікт.

Наголошує, що має на утриманні малолітню дитину і раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року повністю або частково та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 були дотримані.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив сам факт події злочину, однак наголосив, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було, і діяв він у стані душевного хвилювання, спровокованого раптовим конфліктом з ОСОБА_9 , який принижував та ображав гідність, розповівши про близькі стосунки з його дружиною.

Крім цього зазначає, про необхідність перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 121 КК України, що передбачає відповідальність за заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вищенаведене, з огляду на досліджені в ході судового розгляду докази та вважає, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону за вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 злочинне діяння.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 саме у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 , ч.1 ст. 115 КК України, за яке його засуджено, з огляду на наслідки, що настали, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, ретельно дослідженими і перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна правова оцінка, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_9 про обставини конфлікту з обвинуваченим 11 жовтня 2022 року, внаслідок якого, під час розмови про його ( ОСОБА_9 ) стосунки з дружиною ОСОБА_6 , останній наніс йому удари ножем по тілу, та в подальшому, закрився в його квартирі, однак згодом, втік з місця події.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується й іншими, проаналізованими місцевим судом письмовими доказами.

Так, висновком експерта №284/22 від 26 грудня 2022 року про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , з якої вбачається, що згідно з записами в медичній карті стаціонарного хворого №62944 та при огляді потерпілого ОСОБА_9 було виявлено: непроникаючі поранення в лівій тім`яно-потиличній ділянці, в ділянці лівого вуха, на задній поверхні ліктьового суглоба, в ділянці правого плеча, в ділянці лівого плеча. Проникаючі поранення живота в лівому підребер`ї, епігастральній ділянці зліва з ушкодженням селезінки (видалена при оперативному втручанні), лівої нирки, стінки шлунка та підшлункової залози. Вказані ушкодження могли утворитися 11 жовтня 2022 року від неодноразової дії гострого предмета, яким міг бути клинок ножа, і відносяться: непроникаючі поранення до легких тілесних ушкоджень; проникаючі поранення з ушкодженням селезінки, лівої нирки, шлунка та підшлункової залози до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення (а.с.104-107).

Висновком експерта №51/23 від 20 лютого 2023 року про проведення додаткової судово-медичної експертизи, з якої вбачається, що після ознайомлення з даними проведеного 14 лютого 2023 року слідчого експерименту та додаткового вивчення медичних документів, зроблено наступні підсумки: у потерпілого ОСОБА_9 було виявлено дев`ять колото-різаних поранень. Вісім непроникаючих розташованих в ділянці лівої вилиці, ближче до козелка мушлі лівого вуха; в лівій тім`яно-потиличній ділянці; підпахвинній ділянці ліворуч; задній поверхні лівого ліктьового суглобу; на передній поверхні правого плеча; на передній поверхні лівого плеча; на передній поверхні грудної клітки в проекції грудини на рівні 10-го ребра дещо ліворуч; на передній поверхні грудної клітки дещо ліворуч по білягрудинній лінії в проекції 5-го ребра; всі непроникаючі колото-різані поранення відносяться до легких тілесних ушкоджень; проникаюче поранення живота в лівому підребер`ї з ушкодженням селезінки, стінки шлунку, підшлункової залози та лівої нирки і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитись 11 жовтня 2022 року від дії колото-ріжучого знаряддя при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 (а.с.108-111).

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у достовірності та допустимості.

Щодо, покликання апелянта про перебування в стані душевного хвилювання, то колегія суддів вважає таке безпідставним, оскільки спростовуються висновком амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №27 від 17 лютого 2023 року, згідно якого ОСОБА_6 у період інкримінованих дій у стані фізіологічного афекту не перебував, не перебував також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність (к.п., а.с.112-114), що на думку колегії суддів, свідчить про відсутність в обвинуваченого індивідуально-психологічних особливостей, які могли вплинути на його поведінку у досліджуваній ситуації.

Окрім цього, з огляду на встановлену судом першої інстанції обтяжуючу покарання обставину, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що фізіологічний афект у стані алкогольного сп`яніння виникнути не може, натомість, він значно впливає на ступінь агресивності, однак виключає сильне душевне хвилювання.

Відтак, сукупність об`єктивних обставин, встановлених судом першої інстанції та характер дій обвинуваченого не дають підстав вважати, що ОСОБА_6 був у стані душевного хвилювання, який настав раптово та зменшив його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України у зв`язку із запереченням ОСОБА_6 наявності умислу на позбавлення життя потерпілого.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно з ч.1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

З матеріалів справи вбачається, що у зазначений день, час та місці ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 множинні удари ножем, зокрема, у життєво-важливі органи черевної порожнини потерпілого, однак обвинувачений свого злочинного умислу до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий зумів вирватися і покинути помешкання.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував факту завдання потерпілому ножових поранень після конфлікту, та послідовно стверджував про відсутність наміру вбивати останнього, а тому вважає, що його дії неправильно розцінено як замах на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Разом з тим, вищенаведене у своїй сукупності, з врахуванням встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги знаряддя і спосіб вчинення кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, наявність конфліктної ситуації, динаміку дій обвинуваченого і його ставлення до вчиненого, посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , який втік з місця злочину, на думку колегії суддів, свідчить про усвідомлення в повній мірі обвинуваченим небезпеки своїх дій та доводить наявність умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

Відтак, колегія суддів вважає голослівними доводи апелянта про перекваліфікацію його дій на ч.1 ст. 121 КК України, так як винуватість обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство доведена поза розумним сумнівом.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 68 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4