КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/7129/24
Провадження № 1-кс/552/2372/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянув клопотання слідчого СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про арешт майна погодженим з прокурором, посилаючись на те, що у провадженні СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000975 від 11.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 185 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що за заявою ОСОБА_4 було виявлено ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

14.10.2024 в період часу з 14 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд в ході якого ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі типу книжка чорного кольору.

Оскільки дані предмети є речовим доказом по даному кримінальному провадженню, слідчий просив суд накласти арешт на мобільний телефон.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000975 внесена інформація за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

14.10.2024 року постановою слідчого, вищевказані речі визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Матеріалами клопотання встановлено, що виявлені та вилучені речі (документи) мають значення речових доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При розгляді клопотання про накладення арешту майна слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З огляду на вищевказане, відповідно до ст.ст.167, 170, 171 КПК України, є обґрунтованим твердження слідчого про необхідність накладення арешту на вищевказане у клопотанні майно, щодо якого є підстави вважати, що воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а не застосування арешту на дане майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.

Тому слідчий суддя дійшов до висновку про те, що клопотання про накладення арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Статтею 175 КПК України передбачено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись ст. 171-172 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речі та предмети, виявлені та вилучені в ході огляду, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі типу книжка чорного кольору.

Передати на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі типу книжка чорного кольору з позбавленням права на відчуження, розпорядження.

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1