Справа № 346/5445/24
Провадження № 1-в/346/537/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання про звільнення від покарання та пом`якшення покарання на підставі ч.ч. 2,3 ст. 74 КК України засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-27.09.2019 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за ч.2 ст.389, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-20.03.2023 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

-08.05.2023 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ст.69, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

засудженого 25.05.2023 вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И В:

04.10.2024 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним клопотанням (заявою), у якому посилається на те, що Законом України №3886-ІХ введена декриміналізація крадіжки та в десять разів збільшився поріг кримінальної відповідальності за заподіяну майнову шкоду, а саме до 3028 грн., на підставі ст.74 КК України, просить привести вирок щодо нього у відповідність до законодавства та скасувати призначену йому вироком суду міру покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник колонії заперечував проти задоволення клопотання через відсутність підстав.

Прокурор заперечувала проти задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні підстави для звільнення його від покарання призначеного судом.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України), про застосування покарання за наявності кількох вироків(п.11 ч.1 ст.537 КПК України), інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2023 р.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2023 до 4 років позбавлення волі. Зараховано у строк покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2023. Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Крім того, відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду від 08.05.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2023 до 4 років позбавлення волі. Зараховано у строк покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2023. Строк відбуття покарання визначено рахувати з дати ухвалення вироку.

Крім того, відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково до покарання за цим вироком приєднано покарання призначене за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.09.2019 року та остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування під вартою, з моменту затримання з 18.10.2022 по 20.03.2023 включно.

Із вказаних вироків судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений:

- за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно (ч.2 ст.190 КК) вчинене 18.08.2021 на суму 2644,14 грн.,

- за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана із проникненням в інше приміщення (ч.3 ст.185 КК) вчинена 23.10.2021 на суму 300 грн.,

- за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням в інше приміщення (ч.3 ст.185 КК) вчинена 03.10.2021 на суму 3117,50 грн.,

- за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану (ч.4 ст.185 КК) вчинена 11.10.2022 на суму 270,19 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статті 185 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату, настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказане узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що станом на час вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.190 та ч.3 ст.185 КК України, а саме на 18.08.2021, 03.10.2021, 23.10.2021, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2379 грн. Вартість викраденого майна за вказаними епізодами в цей період складає 2644,14 грн., 3117,50 грн., 300 грн.

Станом на час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме на 11.10.2022, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2600 грн. Вартість викраденого майна за вказаним епізодом складає 270,19 грн.

Отже, вартість викраденого майна за епізодом від 23.10.2021 (за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023), за епізодом від 11.10.2022 (за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2023) менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на цей час, що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.

Разом з цим, вартість викраденого майна за епізодом від 18.08.2021 (за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023) та від 03.10.2021 (за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2023) більша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на цей час, що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України (епізод від 11.10.2022 року на суму 270,19 грн.).

Щодо інших епізодів, суд вважає за потрібне зазначити, наступне.

Відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 ОСОБА_5 23.10.2021 вчинив крадіжку чужого майна на суму 300 грн. шляхом проникнення до приміщення, а саме до кімнати медичного персоналу, тобто кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища (ч.3 ст.185 КК).

Дана крадіжка підпадає під декриміналізацію через розмір заподіяної шкоди, однак враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у інше приміщення, на переконання суду, потребує кваліфікації вищевказаних дій за ч.1 ст. 162 КК України .

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, установлених вироком суду, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 20.03.2023 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України та призначенням покарання в межах санкції даної статті.

ОСОБА_5 слід вважати засудженим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 20.03.2023 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 роки обмеження волі та за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково до покарання за цим вироком приєднати покарання призначене за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.09.2019 року та остаточно визначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Строк покарання рахувати з 18.10.2022 року, з моменту затримання відповідно до протоколу про затримання від 18.10.2022 року.

У зв`язку зі зміною розміру покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 20.03.2023 року також слід привести у відповідність до вимог законодавства вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 08.05.2023 року в частині призначення остаточного покарання засудженому ОСОБА_5 .

Вважати ОСОБА_5 , 27.06.1991 засудженим вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2023 року за ч. 3 ст.185 КК України із призначенням покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.5, ч.2 ст.74 КК України,Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2023 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 року.

Вважати ОСОБА_5 , 27.06.1991 засудженим вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 року за ч. 1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі та за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково до покарання за цим вироком приєднати покарання призначене за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.09.2019 року та остаточно визначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2023 року.

Вважати ОСОБА_5 , 27.06.1991 засудженим вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2023 року за ч. 3 ст.185 КК України із призначенням покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 18.10.2022 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1