справа № 208/9468/24
№ провадження 1-кс/208/1891/24
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000157 від 14.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

встановив:

Прокурор Покровської окружної прокуратури Донецької областізвернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, а саме грошові кошти, які знаходяться в безготівковому вигляді на банківському рахунку Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, МФО НОМЕР_1 , юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , шляхом зупинення видаткових операцій з коштами, які надійшли на зазначений вище рахунок, вже знаходяться на ньому та які надходитимуть в подальшому.

У судове засідання прокурор Покровської окружної прокуратури Донецької області не з`явилась, надала слідчому судді заяву про розгляд клопотання за її відсутності, просила клопотання про арешт майна задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим Управлінням Головного Управління Національної поліції в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000157 від 14.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що до СУ ГУНП в Донецькій області надійшов рапорт з ВПК в Донецькій області Департаменту кіберполіції НПУ, щодо факту шахрайства, вчиненого на території Донецької області за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Так, 29.12.2022 потерпілому ОСОБА_5 в месенджері «Telegram» надійшло повідомлення з акаунту його знайомого ОСОБА_6 з проханням запозичити грошові кошти, на що він погодився та перерахував 6000 грн. Приблизно через 2 місяці він зателефонував ОСОБА_7 та дізнався, що останньому зламали акаунт «Telegram» та невідомі від його імені просили грошові кошти. Аналогічні пояснення надала потерпіла ОСОБА_8 , яка перерахувала за аналогічних обставин невідомим грошові кошти в сумі 3517 грн.

29.12.2022 в месенджері «Telegram» ОСОБА_9 надійшло повідомлення з акаунту її знайомого ОСОБА_10 з проханням запозичити грошові кошти, на що ОСОБА_9 погодилась та перерахувала на вказаний в повідомленні номер банківської картки грошові кошти в сумі 10000 грн. В подальшому вона побачила, що її долучили до групи в «Telegram» під назвою «Меня взломали» та зрозуміла, що її ошукали. Аналогічні покази надали потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Також під час досудового розслідування проведено 79 тимчасових доступів до інформації, що містить банківську таємницю, та інформації, що міститься в операторів телекомунікаційного зв`язку.

Аналізом отриманих відомостей встановлено, що грошові кошти потерпілі, будучи введеними в оману, перераховували на рахунки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ,

З зазначених рахунків грошові кошти одразу перераховувались на рахунок ОСОБА_4 , після чого приблизно в той же час на рахунок ОСОБА_16 , з якого на рахунки інших осіб.

Більш детальним аналізом відомостей, що становлять банківську таємницю встановлено, що грошові кошти з рахунків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 після кожної транзакції на їх картки одразу перераховувались на картку № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (загальна сума склала 105 500 грн.).

Подальшим аналізом встановлено, що з цих грошових коштів частина в сумі 23500 грн. 24.01.2023 перерахована на інший рахунок ОСОБА_4 , а саме № 43246495, з якого 24.01.2024 проведена банківська операція по погашенню заборгованості на картці № НОМЕР_5 в сумі 6592,82 грн. з комісією в сумі 172,32 грн.

Оглядом рахунку № 43246495 належному ОСОБА_4 на даний час перебувають грошові кошти, отримані злочинним шляхом у сумі 16 833,03 грн.

26.09.2024 постановою заступника начальника слідчого відділу СУ ГУНП в Донецькій області грошові кошти у сумі 16 833,03 грн., які перебувають на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000157 від 14.03.2023, відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України як гроші, набуті кримінально протиправним шляхом.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 виїхав за межі території України.

З урахуванням обставин та способу (з використанням електронно-обчислювальної техніки) вчинення кримінальних правопорушень є достатні підстави вважати, що грошові кошти в сумі 16 833,03 грн відповідають є критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, кримінальними правопорушеннями завдано збитків потерпілим на загальну суму 41500 грн, що дає право потерпілим на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

На теперішній час рахунок № НОМЕР_2 , на якому знаходяться грошові кошти в сумі 16 833,03 грн, належить особі у якої відсутній процесуальний статус.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Дослідив матеріали клопотання, з`ясував обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, перевірив відповідність вимогам ст. ст. 170, 173 КПК України, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.

Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції дізнавача, оскільки підставою клопотання є збереження речових доказів; спеціальна конфіскація; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а тому з метою швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, з можливою в подальшому спеціальною конфіскацією та збереження речових доказів, клопотання підлягає частковому задоволенню, в межах суми, яку було переведено на банківські картки у сумі 16 833,03 грн.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме грошові кошти, в сумі 16 833 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 03 копійки, які знаходяться в безготівковому вигляді на банківському рахунку Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, МФО НОМЕР_1 , юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 ,зупинив, в межах суми, на яку накладено арешт, видаткові операції по вищевказаному рахунку за винятком видаткових операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або державні цільові фонди по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та суми залишку, пов`язаних з виплатою заробітної плати, тимчасово, на час накладення арешту.

В іншій частині клопотання - відмовити

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1