печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях, пов`язаних з торгівлею людьми Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000051 від 14.02.2023,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2024 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях, пов`язаних з торгівлею людьми Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000051 від 14.02.2023.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000051 від 14.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що організована група осіб з корисливих мотивів організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Відповідно до рапорту, який надійшов з Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України за вих.№05/4373-24-Вих від 27.06.2024 встановлено, що громадянин України організував схему незаконного переправлення осіб (військовозобов`язаних) через державний кордон під виглядом волонтерів та внесення їх персональних даних до інформаційної системи «Шлях».

За результатами проведених заходів, встановлено, що до незаконного переправлення осіб (військовозобов`язаних) через державний кордон у якості волонтерів причетний громадянин України, який є директором БО « БФ «Український джавелін»»: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Паспорт громадянина України НОМЕР_2 , паспорти громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Користується автомобілем марки «Chevrolet Captiva», VIN: НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 .

Схема протиправної діяльності полягає в тому, що вказаний громадянин підшукує військовозобов`язаних громадян України, які мають намір без виконання та в обхід виконання вимог чинного законодавства, будь-яким способом отримати дозвіл на виїзд за межі України. В подальшому за грошову винагороду пропонує шляхом наданням порад, вказівок, виготовленням документів та усуненням перешкод організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України під виглядом волонтерів та внесенню їх персональних даних до інформаційної системи «Шлях». Внесення відомостей до вказаної інформаційної системи здійснюється через Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України за поданням вищезазначеної БО.

Таким чином, речі та документи, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були набуті кримінально протиправним шляхом, можуть знаходитись за вищевказаною адресою проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В діях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином за який законом, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

В період часу з 08:10 по 12:47 08.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 , справа №757/31670/24-к, від 17.07.2024, старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_10 проведено обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій фактично проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про право власності на яку у реєстрах відсутні.

В результаті проведення вищезазначеного обшуку було виявлено та вилучено окрім іншого: грошові кошти в сумі шість тисяч дев`ятсот доларів США, які належать ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.08.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_10 прийнято постанову про визнання грошових коштів в сумі шість тисяч дев`ятсот доларів США, речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що підставою накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні є те, що вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник власників тимчасово вилученого майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що: грошові кошти, вилучені 08.08.2024 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_6 , яка тривалий час проживає разом з ОСОБА_5 в цій квартирі. Зазначив, що ОСОБА_6 є фізичною-особою підприємцем та вказані грошові кошти набуті нею внаслідок її діяльності.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію сторони захисту та просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000051 від 14.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

08.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 , справа №757/31670/24-к від 17.07.2024, старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_10 було проведено обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про право власності на яку у реєстрах відсутні.

В результаті проведення вищезазначеного обшуку було виявлено та вилучено окрім іншого: грошові кошти в сумі шість тисяч дев`ятсот доларів США.

Зі змісту протоколу обшуку вбачається, що грошові кошти вилучались з вказаної квартири за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно протоколу обшуку в кімнаті ліворуч від входу до квартири в шафі в бірюзовому портфелі було виявлено та вилучено 69 купюр номіналом по 100 доларів США. Зі слів ОСОБА_6 цей портфель та кошти, які знаходились в ньому належать їй та ОСОБА_5 ніякого відношення до цих грошей не має.

Згідно наданої стороною захисту банківської виписки руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 09.08.2024, баланс на початок періоду 14.06.2022 складав 0.00 грн, а баланс на кінець періоду 09.08.2024 складає 82 407,65 грн., що підтверджує зарахування грошових коштів.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_10 від 08.08.2024 вилучені грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна також допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в ході розгляду клопотання не спростовано ту обставину, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_6 (особа, у житлі якої проводився обшук).

Також слідчий суддя бере до уваги те, що в ході обшуку від 08.08.2024 не було вилучено будь-які інші речі і документи, які б стосувалися події кримінального правопорушення, вказували на причетність ОСОБА_6 до протиправної діяльності.

При постановленні ухвали слідчий суддя також враховує положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unіted Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Відповідно до 4 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, оскільки таке майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не може вважатися майном, одержаним внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. 98, 167, 170-173,175,309,372,392,532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1