Провадження № 11-кп/824/317/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів - ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0006360 від 14.06.2017 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, працюючого малярем, неодруженого, маючого на утриманні дитину 2011 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що раніше не судимий,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна;

зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2021 року до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін;

вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 19 квітня 2017 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в орендованій окремій кімнаті, разом з ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, взяв в руки предмет схожий на пістолет та вдвох з ОСОБА_9 направились до сусідньої окремої кімнати, де проживали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , двері якої на той момент, не були зачинені на замок. Діючи узгоджено разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , який в руці тримав предмет схожий на пістолет, проникли в приміщення кімнати, діючи згідно відведеної йому ролі, направив предмет схожий на пістолет на присутніх в кімнаті потерпілих та почав словесно погрожувати фізичною розправою, наказавши їм віддати грошові кошти в сумі 10 000 грн., на що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розцінюючи ці дії, як реальну небезпеку їх життю та здоров`ю, відповіли, що в них відсутні такі кошти. Після чого ОСОБА_8 , погрожуючи предметом схожим на пістолет, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_9 , користуючись тим, що воля до опору потерпілих подолано, з метою заволодіння чужим майном, наказали останнім віддати належні їм особисті речі, в результаті чого, ОСОБА_11 віддала особисте майно на загальну суму 9 405 грн., ОСОБА_12 віддала особисте майно на загальну суму 3 850 грн.,ОСОБА_13 віддала особисте майно на загальну суму 10 141 грн. 50 коп., ОСОБА_10 віддав особисте майно на загальну суму 4 170 грн. 16 коп. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зібрали вказані речі потерпілих, поклали до власної сумки, та зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений указав на необхідність скасування вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження полягала у тому, що судом безпідставно не було задоволено його клопотання про допит ОСОБА_9 , оскільки показання даної особи, на переконання обвинуваченого, мали істотне значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні. При цьому, обвинуваченим зазначено про те, що судом було здійснено допит свідків обвинувачення у невстановлений законом спосіб, а саме за допомогою відеозв`язку. Поряд з цим, обвинуваченим указано про те, що він не вчиняв кримінальне правопорушення, яке постановлено йому у вину, що стверджується наданими ним показаннями. Більш того, він навіть не знав про дані події аж до 2017 року, а саме коли його було затримано працівниками поліції, та після наданих ним пояснень, його було відпущено. Відтак, апелянт зазначив про те, що він не переховувався від органів досудового розслідування та суду, оскільки був необізнаний про те, що відносно нього здійснюється кримінальне провадження. Разом з тим, обвинувачений звернув увагу, що місцевий суд хоча і зазначив про те, що у нього перебуває на утриманні малолітня дитина, однак не врахував це як обставину, що пом`якшує його покарання. За наведених обставин просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження або ж призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, а саме, показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; показаннями свідка ОСОБА_14 ; даними, які містяться в протоколі прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 19 квітня 2017 року; даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 19 квітня 2017 року з фототаблицями; чеками на підтвердження вартості викраденого мобільного телефону «Samsung Galaxy J3», силіконового чохла, захисного скла, які належать ОСОБА_10 ; даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 13 липня 2017 року; даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 13 липня 2017 року.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України та із дотриманням вимог закону призначив йому покарання у межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 187 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Так, у ході судового розгляду була досліджена достатня кількість належних та допустимих доказів, якими доводиться вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про безпідставне незадоволення його клопотання про допит ОСОБА_9 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні від 23.05.2023 року судом було оголошено перерву для того, щоб сторона захисту обґрунтувала клопотання обвинуваченого про допит ОСОБА_9 , однак в наступному судовому засіданні від 01.06.2023 року захисник повідомив суд, що жодних даних щодо місця перебування ОСОБА_9 надати не може, як і забезпечити його явку до суду, що і стало підставою для відмови в задоволенні відповідного клопотання. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що зі змісту дослідженого вироку Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, яким ОСОБА_9 засуджений за таких самих фактичних обставин за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, вбачається, що ОСОБА_9 , надаючи свої покази в судовому засіданні, вказав, що втратив свідомість та яким чином відбувалися події 19.04.2017 року він не пам`ятає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції створив необхідні умови для реалізації стороною захисту їх права довести перед судом свою правову позицію, шляхом відкладення розгляду справи для підготовки стороною захисту відповідного клопотання про виклик ОСОБА_9 або забезпечення його явки до суду, однак сторона захисту своїм правом не скористалась. Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник не повідомили, які саме істотні обставини міг повідомити ОСОБА_9 та яким чином вони могли б вплинути на прийняття рішення судом першої інстанції.

Посилання обвинуваченого на те, що судом було здійснено допит свідків обвинувачення у невстановлений законом спосіб, а саме за допомогою відеозв`язку, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 336 КПК України дозволяє суду прийняти рішення про допит учасників кримінального провадження через систему відеоконференцзв`язку у разі введення воєнного стану, навіть якщо сторона кримінального провадження проти цього заперечує і в такому разі покладаєна суд обов`язок обґрунтувати прийняте ним рішення.

Верховний Суд у пункті 7 листа «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 рекомендує судам у разі неможливості через об`єктивні обставини участі особи у судовому розгляді кримінального провадження у режимі відеоконференцзв`язку з використанням технічних засобів, визначених КПК, як виняток допускати участь такої особи у режимі відеоконференцзв`язку з використанням інших технічних засобів, звертаючи увагу на роз`яснення учаснику провадження його процесуальних прав та обов`язків.

З журналів судових засідань вбачається, що саме через об`єктивні причини, а саме через введений на території України воєнний стан, суд прийняв рішення про допуск до участі потерпілих та свідків у режимі відеоконференцзв`язку з використанням інших технічних засобів, роз`яснивши учасникам провадження їхні процесуальні права та обов`язки, попередивши про кримінальну відповідальність та привівши до присяги, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про допит свідків та потерпілих через відеозв`язок з метою забезпечення оперативності судового провадження у розумний строк, оскільки право на участь сторони у судовому засіданні в режимі відеоконференції передбачено КПК України, а також з урахуванням введеного в Україні воєнного стану.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить зазначення того, яким чином допит потерпілих та свідків за допомогою відеозв`язку порушував йогоправа, адже сторона захисту не була позбавлена можливості ставити їм питання з метою з`ясування всіх обставин справи та доведення невинуватості обвинуваченого.

Факт затримання обвинуваченого ОСОБА_8 у 2017 році жодним чином не впливає на правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України.

Щодо доводів ОСОБА_8 про врахування місцевим судом факту перебування на його утриманні малолітньої дитини, однак невизнання цього як обставини, що пом`якшує його покарання, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі обвинуваченого жодним чином не обґрунтовано, як вказана обставина пов`язана з цим злочином і як вона сприяє пом`якшенню його покарання. При цьому колегія суддів звертає увагу, що наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини було враховано судом як одну з обставин, що характеризує особу обвинуваченого.

Підстав для закриття кримінального провадження або призначення нового розгляду, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без мін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4