06.08.24 Справа №469/1108/24
1-кс/469/85/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2024 року с-ще Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
встановила:
Прокурор Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 просить накласти арешт на тимчасово вилучене у ході огляду місця події 23 липня 2024 року майно, а саме:
- транспортний засіб марки «OPEL ASTRA» 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , а користувачем - ОСОБА_5 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із залишенням вказаного майна на зберіганні на території відділення поліції №8 МРУП ГУНП в Миколаївській області за адресою АДРЕСА_1 , з забороною користування та розпорядження вказаним майном до моменту повного проведення експертних досліджень та отримання висновку експерта.
У ході досудового розслідування встановлено, що 23 липня 2024 року на АДРЕСА_2 з метою перевірки документів поліцейським було зупинено транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , у ході перевірки документів на транспортний засіб виявлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 має ознаки підробки.
У ході огляду місця події вказані у клопотання автомобіль та ключі вилучено до відділення поліції №8 МРУП ГУНП в Миколаївській області за адресою АДРЕСА_1 ; користувач вказаного автомобіля ОСОБА_5 в порядку ст.100 КПК України добровільно надав для доручення до матеріалів кримінального провадження свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з метою проведення експертного дослідження.
Як зазначено у клопотанні, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 має ознаки підробки, а вказаний автомобіль зареєстрований на це свідоцтво, тому вони є предметом кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні призначено судово технічну експертизу документів.
Незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування та передачі майна сторонній особі.
Прокурор клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву, просив провести розгляд без його участі.
Володілець майна ОСОБА_5 у судове засідання не з"явився та не повідомив причини неявки, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.
За таких обставин слідчий суддя вважає можливим розгляд клопотання без участі осіб, які не з"явились у судове засідання, оскільки це не порушує прав учасників кримінального провадження.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що у його задоволенні слід відмовити з таких підстав.
Як вбачається з ч.ч. 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження (ч.2 ст.131 КПК України), які, на підставі ч.3 ст.132 КПК України, не можуть бути застосовані, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Ч.4 ст. 358 КК України, за якою здійснюється кримінальне провадження, встановлює кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа та відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, віднесене до кримінальних проступків.
Вимог ч.3 ст.132 КПК України щодо доведення існування обгрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення прокурором не дотримано, оскільки матеріали клопотання, крім рапорта поліцейського ОСОБА_6 без дати про виявлення відмінності між зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу номером кузова т/з Опель НОМЕР_5 , державний номер НОМЕР_1 , та номером кузова транспортного засобу, який залитий в базу АІПС, будь-яких інших доказів на підтвердження викладеного поліцейським висновку про наявність ознак підробки документа, зокрема, витягу з бази АІПС, не містять.
Тому слідчий суддя вважає, що посилання прокурора на доведеність існування обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, носять характер припущення, а тому відповідно до ч.3 ст.132 КПК України захід забезпечення кримінального провадження не може бути застосований.
Клопотання не містить обгрунтування належності транспортного засобу та ключів до нього до речових доказів у розумінні ст.98 КПК України, тобто що вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Посилання у клопотанні про належність транспортного засобу та ключів до нього до засобів, знарядь вчинення кримінального правопорушення не грунтується на будь-яких фактичних обставинах та є недоведеним; зі змісту диспозиції ч.4 ст.358 КК України, предметом цього кримінального правопорушення є документ, а не будь-які інші речі, у тому числі транспортний засіб та ключі від нього.
Отже, вказані у клопотання транспортний засіб та ключі від нього не є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, а тому щодо них не може бути застосовано арешт майна з метою збереження речових доказів.
Крім того, прокурором не обгрунтовано та не доведено, що потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а саме тимчасового позбавлення особи права користування вилученими автомобілем із залишенням цього майна у відділенні поліції, тобто що проведення слідчих (розшукових) дій без арешту автомобіля є недостатнім для виконання завдань кримінального судочинства.
Проведення судової експертизи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не свідчить про наявність обставин, які є необхідними для встановлення слідчим суддею заборони користування та розпорядження автомобілем та ключами від нього.
У частині арешту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу слідчий суддя зважає, що вказане свідоцтво не є тимчасово вилученим майном, а надане слідчому добровільно у порядку ч.2 ст.100 КПК України та на підставі вказаної норми вже зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий, у зв"язку з чим необхідності арешту вказаного майна не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Виходячи з викладеного, клопотання задоволенню не підлягає, оскільки необхідність арешту майна не доведено.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні клопотання відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та володільцю майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя :