ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Київ

справа № 947/15526/22

провадження № 51-6585км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

судового секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000702 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Одеси,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини

За вироком Київського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 за невстановлених обставин придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс та незаконно зберігав його у схованках з метою подальшого збуту шляхом залишення «закладок».

21 травня 2022 року приблизно о 09:07 ОСОБА_7 , який знаходився на АДРЕСА_1 було викрито перехожими людьми, після чого, під час огляду місця події працівниками поліції за вказаними ним адресами, було вилучено 5 предметів округлої форми сірого кольору з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого у висушеному стані відповідно становить 0,84 г, 0,85 г, 0,78 г, 0,82 г та 0,85 г.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника Одеський апеляційний суд ухвалою від 03 серпня 2023 року цейвирок змінив у частині призначеного покарання та призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання у виді позбавлення волі із іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд в ухвалі послався на ті ж обставини, які врахував при застосуванні щодо нього положень ст. 69 КК. При цьому суд апеляційної інстанції не звернув увагу на той факт, що засуджений не видавав добровільно місця схованок із наркотичною речовиною, оскільки їх було вилучено під час огляду місця події працівниками поліції.

Звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні докази які підтверджують перебування на його утриманні неповнолітніх дітей.

Вказує, що всупереч вимогам статей 23, 404 КПК апеляційний суд безпідставно визнав, що засуджений вчинив злочин унаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки ці обставини безпосередньо судом не досліджувалися. Тому прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання з застосуванням положень ст. 69 КК та звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

З урахуванням цього, на думку прокурора, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У поданих письмових запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 вказує про законність ухвали апеляційного суду і просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.

Позиція учасників судового провадження в суді касаційної інстанції

Прокурор у судовому засіданні касаційну скаргу підтримала.

Захисник заперечив проти касаційної скарги і просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Як убачається з матеріалів провадження, цих вимог закону апеляційний суд дотримався.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи із принципів співмірності та індивідуалізації, покарання

за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду

в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті.

У випадку, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке

б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 69 КК суд врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, яке проявилося в тому, що засуджений детально розповів та вказав слідчому на адреси зроблених ним закладок, після чого під час огляду місця події за вказаними ним адресами працівниками поліції були вилучені полімерні пакети з наркотичним засобом. Ці обставини суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Заперечення прокурором добровільності видачі місць закладок засудженим не ґрунтується на матеріалах справи з яких убачається, що пакети з наркотичною речовиною були вилучені працівниками поліції під час огляду місця подій за адресами на які вказав ОСОБА_7 .

З урахуванням цих обставин і даних про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має стійкі соціальні зв`язки, характеризується за місцем проживання позитивно та вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК і призначив ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Водночас, як убачається зі змісту ухвали, обґрунтовуючи можливість застосувати до засудженого положення ст. 69 КК апеляційний суд у своєму рішенні не посилався на наявність на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, а тому ці доводи прокурора в скарзі є безпідставними.

Також необґрунтованими є і доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог статей 23, 404 КПК, який у своєму рішенні вказав про вчинення ОСОБА_7 злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Як убачається з матеріалів провадження, розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, під час якого суд обмежився лише допитом ОСОБА_7 , який пояснив що є сиротою і має труднощі в здобутті грошей, а також дослідженням відомостей, які характеризують його особу. Під час апеляційного розгляду апеляційний суд, на підставі показів, які засуджений дав у суді першої інстанції, та досліджених цим судом доказів, зазначив у своєму рішенні, що останній вчинив злочин унаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що характеризує його особу, однак при цьому не визнавав це обставиною, яка пом`якшує покарання.

Призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання з застосуванням ст. 69 КК визначено з додержанням вимог закону.

Окрім того, прокурор у касаційній скарзі також вказує на неправильне застосування апеляційним судом положень ст. 75 КК що, на його думку, потягло за собою м`якість, а відтак і явну несправедливість покарання. Вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання засудженому апеляційний суд не врахував у повній мірі конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та наслідки скоєного.

За правилами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу засудженого, його молодий вік та осудливе відношення до скоєного. Також суд слушно звернув увагу і на посткримінальну поведінку засудженого після скоєного, який під час досудового розслідування та судового розгляду не ухилявся від явки суду та органу досудового розслідування.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання, стали підставою для висновку апеляційного суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Належно умотивувавши свою позицію суд апеляційної інстанції обґрунтовано вирішив звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням із застереженнями, що у разі порушення покладених на нього обов`язків останній буде відбувати призначене покарання реально, і таке рішення суду не суперечить положенням ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, у ній зазначені відповідні підстави з яких суд відхилив доводи апеляційної скарги прокурора та мотиви, з яких він виходив при ухваленні свого рішення, а також положення закону, якими він керувався.

Під час перевірки оскаржуваної ухвали судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які би тягнули за собою зміну чи скасування судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ __________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3