Справа №650/1290/24
н/п 1-кп/766/2698/24
УХВАЛА

про призначення судового розгляду та

продовження строку дії запобіжного заходу

29.10.2024 року Херсонський міський суд Херсонської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

під час відкритого судового засідання в залі суду в м. Херсоні з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003694 від 21.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту, мотивоване тим, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим в чому полягає умисел ОСОБА_7 , яка мета злочину, що на думку прокурора є встановленою. Також, зазначає захисник, обвинувальний акт дублює зміну повідомлення про підозру, що, на його думку, є неприпустимим. Окрім зазначеного захисник зазначає про порушення стороною обвинувачення вимог до реквізитів офіційного документу, що виразились у відсутності скріплення печаткою обвинувального акту після його затвердження прокурором. Також у своєму клопотанні адвокат вказує про порушення принципу невинуватості прокурором, оскільки останній висловився про винуватість ОСОБА_7 . На останок захисник посилається на відсутність в обвинувальному акті відомостей про дату та місце його складання та затвердження.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав заявлене попереднім захисником обвинуваченого клопотання, просив його задовольнити із зазначених у клопотанні підстав.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого попереднього захисника, просив його задовольнити.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання за його необґрунтованістю.

Пункт 3 ч.3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Щодо твердження захисника обвинуваченого про абстрактність і незрозумілість змісту формулювання обвинувачення слід зазначити наступне.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Верховний Суд України у своїй постанові по справі N 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи зазначену норму, вказує, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24 жовтня 2003 року N 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі "Абрамян проти Росії") більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (у справі "Камінські проти Австрії").

Ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст, суд дійшов висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено послідовно і зрозуміло. В обвинувальному акті розкрито події кримінального правопорушення, як його встановив прокурор, з зазначенням як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, кваліфікуючих ознак.

Суд також звертає увагу, що суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

На додаток до цього ККС ВС у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознаки та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Щодо доводів захисника з приводу дублювання змісту підозри змісту обвинувального акту.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 277 КПК повідомлення про підозру має містити серед іншого стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У випадку виникнення підстав для зміни раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язані виконати дії, передбачені статтями 278, 279 КПК.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини 2 статті 291 КПК).

Згідно зі статтею 293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (стаття 337 КПК).

Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

В своїй постанові № 295/12923/19 від 21.04.2021 року Верховний Суд зазначає -незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадіння викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті, а тим більше в обвинувальних актах, врученому обвинуваченому і направленого до суду, усталена судова практика свідчить про те, що випадки коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотними порушеннями вимог КПК. Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.

За таких обставин суд вважає доводи захисника з приводу дублювання змісту підозри змісту обвинувального акту такими, що не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо відсутності в обвинувальному акті гербової печатки, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Аналіз ч. 3 ст. 314 КПК України дає можливість зробити висновок, що підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам саме КПК України як кодифікованого закону процесуального характеру, а не будь-яким іншим правовим актам. У свою чергу вимоги щодо форми, змісту та затвердження обвинувального акту, які передбачені в КПК України, вміщуються у положеннях ст. 110, 291 КПК України. Таким чином, обвинувальний акт може бути повернутий тільки якщо він не відповідає вимогам, які передбачені у ст. 110, 291 КПК України.

Аналіз вказаних положень дає можливість зробити висновок, що процесуальне законодавство вимагає підписання обвинувального акту прокурором, зокрема, у випадку його затвердження, однак не містить вимоги щодо засвідчення підпису гербовою печаткою органу прокуратури. Оскільки засвідчення підпису прокурора на обвинувальному акті не є вимогою, яка закріплена у КПК України, то відповідно з такої підстави обвинувальний акт не може бути повернуто.

На переконання суду відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Щодо порушення презумпції невинуватості при складанні та затвердженні обвинувального акту.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 лютого 2019 року

№ 1-р/2019 наголосив, що „важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості; „елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; „презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (перше речення

абзацу першого, абзаци другий, третій пункту 4 мотивувальної частини).

Вирішальним у наведеному посиланні є висновок про те, що сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості саме під час надання оцінки зібраним по справі доказам.

На підставі такого законодавчого визначення можна стверджувати, що висунення стороною обвинувачення твердження про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею закону про кримінальну відповідальність, якщо воно пред`явлене у порядку, встановленому КПК України, а саме викладене в обвинувальному акті, не може бути витлумачене як порушення принципу, закріпленого у ст. 17 КПК України.

Щодо відсутності в обвинувальному акті таких відомостей як: дата та місце його складення й затвердження.

Судом встановлено, що обвинувальний акт містить відомості, передбачені пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив. До нього надано додатки, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України.

Щодо аргументів захисту про не зазначення дати та місця його складення та затвердження, суд звертає увагу на наступне. До відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті належить дата та місце його складення та затвердження (п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України).

В оригіналі обвинувального акта, який був направлений до суду, на останній сторінці міститься інформація про те, що "Обвинувальний акт складено 19 березня 2024 року в службовому кабінеті слідчого відділення Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, Бериславський район, смт.Велика Олександрівка, вул.Театральна, 13, пвсля чого передано на затвердження заступнику керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 .

Обвинувальний акт підписано та затверджено прокурором 19 березня 2024 року в приміщенні Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5.

З урахуванням того, що можна безумовно визначити, що датою складення і затвердження обвинувального акта є 19 березня 2024 року, а також він складений слідчим і затверджений прокурором, судом встановлено, що стороною обвинувачення не порушено вимогу, зазначену в ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України. Різні адреси складення і затвердження обвинувального акту не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що не дозволяє здійснити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору з підстав, зазначених у клопотанні захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору, а отже клопотання є таким, що не підлягає задоволенню.

Обвинувальний акт складено з дотриманням вимог КПК України і поверненню прокурору не підлягає, підстави для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження відсутні. Дане кримінальне провадження підсудне Херсонському міському суду Херсонської області, а тому підстави для прийняття рішення згідно пунктів 1-4 ч. 3ст. 314 КПК України відсутні.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпіла, обвинувачений, захисник.

Прокурор під час судового розгляду наполягав на продовженні раніше обраного запобіжного заходу у зв`язку з відсутністю підстав для його скасування або заміни, просив суд звернути увагу на обставину, що ризики, передбачені п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України і зазначені судами в ухвалах про обрання та продовження строку тримання під вартою не перестали існувати, не зменшились та вказують, на те, шо застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та надасть можливість йому уникнути кримінальної відповідальності шляхом: переховування від правоохоронних органів та/або суду; можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків в цьому кримінальному провадженні; продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики зазначені прокурором безпідставні та не обґрунтовані.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшла висновку про необхідність продовження тримання ОСОБА_7 під вартою виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За матеріалами справи ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі від 7-ми до 15-ти років. З огляду на положення ч. 3 ст. 199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання може вживати заходів до уникнення останнього; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадження, ризик незаконного впливу на свідків, враховуючи ту обставину, що допит останніх на даній стадії судового розгляду справи не розпочато; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу зазначені ризики не змінились.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити і з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілу та свідків, вірогідності його переховування від суду, скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не припинили існувати та не зменшились; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів, враховуючи вище наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення-злочину, його тяжкість та суспільну небезпечність.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, та унеможливить настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не перешкоджають застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, колегія суддів також враховує те, що ОСОБА_7 , раніше не судимий, є учасником бойових дій, має на утриманні двох дітей.

Разом з тим, сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків, не спростовує висновків колегії суддів щодо наявності вищенаведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їм запобігти, шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, ці обставини існували і на момент скоєння злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 26 грудня 2024 року включно.

Керуючись ст. 91,178, 183,291,293,314-317, 369-372, ст. 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту - залишити без задоволення.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у відкритому судовому засіданні у приміщенні Херсонського міського суду Херсонської області (м. Херсон, вул. Володимира Примаченка, 6/29, каб. 508) на:14 годину 30 хвилин 07 листопада 2024 року.

Повідомити про день, час та місце судового засідання прокурора, потерпілу, обвинуваченого, захисника.

Судовий розгляд кримінального провадження буде здійснюватись колегіально судом у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 26 грудня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2