КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5130/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді в.о. заступника начальника ГУ ДПС у м. Києві, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного Бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 0000769, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.06.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою визначено на 60 днів, який обраховувати з 10 липня 2024 року до 07 вересня 2024 року включно, із урахуванням часу фактичного затримання особи.

Визначено для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави, у вигляді 600 (шістсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві для внесення застави.

Вказано, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду у визначений час, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії обов`язків, визначених для підозрюваного ОСОБА_7 , в межах терміну досудового розслідування, однак не більше 2 (двох) місяців з моменту внесення застави в розмірі, визначеному судом.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі внесення застави і з моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Також вказано, що з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено, що в разі, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або до суду без поважних причин або не повідомить про причини неявки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується в порядку, встановленому законом для використання судового збору.

В решті вимог клопотання відмовлено.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого з огляду на недоведеність обґрунтованої підозри.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального та кримінально-процесуального закону.

Вказує, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід, оскільки оголошена йому підозра є необґрунтованою. Зазначає, що фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та наявні докази не доводять обґрунтованість оголошеної підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Також захисник стверджує, що слідчий суддя при розгляді клопотання, в порушення приписів кримінально-процесуального закону безпідставно залишив поза увагою те, що підозрюваний є внутрішньо переміщеною особою, мешкає в орендованій квартирі, а, відтак, не має статків та накопичень в розмірі, достатньому для сплати застави, а також те, що розмір заробітної плати, яку отримував ОСОБА_7 до арешту, вочевидь не є співмірним (пропорційним) з розміром застави. Тому вважає розмір застави надмірним, що призводить до неможливості внесення застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000769 від 06.06.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

10.07.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

11.07.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного Бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 0000769, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.06.2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000769 від 06.06.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.07.2024 року, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для ОСОБА_7 , який є службовою особою, яка займає відповідальне становище, перебуваючи на парковці поблизу АЗС ОККО за адресою: АДРЕСА_3 ., ОСОБА_11 , діючи на виконання раніше розробленого з ОСОБА_7 злочинного плану та відповідно до розподілу ролей між ними, близько 14 год 00 хв одержав для ОСОБА_7 від представника ТОВ «Турборам» ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 3 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 04.07.2024 року становило 122 250 грн. за вчинення ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 дій з використанням службового становища, а саме за безперешкодне отримання директором ТОВ «Турборам» ОСОБА_12 ліцензії на оптову торгівлю пальним.

На цій же зустрічі, ОСОБА_11 , після одержання частини неправомірної вигоди в розмірі 3 000 доларів США, призначеної для ОСОБА_7 , з метою переконання ОСОБА_12 , що ці кошти будуть передані ОСОБА_7 та відповідно у подальшому в ОСОБА_12 не буде проблем з ліцензією, зателефонував ОСОБА_7 через месенджер «WhatsApp», ввімкнув гучний зв`язок та в завуальованій формі повідомив останнього, що одержав для нього неправомірну вигоду від ОСОБА_12 .

Також, на цій же зустрічі, ОСОБА_11 погодив з ОСОБА_12 розмір грошової винагороди за послуги ОСОБА_11 , а саме 1 000 доларів США, які мають бути передані йому ОСОБА_12 на наступній зустрічі.

На виконання раніше розробленого злочинного плану ОСОБА_11 06.07.2024 року у точно невстановлений час, кілька разів телефонував у месенджері «WhatsApp» з номера телефону НОМЕР_1 ОСОБА_12 , однак той не відповів на вказані дзвінки.

Того ж дня ОСОБА_12 , у точно невстановлений час, побачивши пропущені дзвінки від ОСОБА_11 , зателефонував йому і останній повідомив, що 06.07.2024 року зустрічався з ОСОБА_7 та передав тому неправомірну вигоду в сумі 3 000 доларів США, яку раніше отримав від ОСОБА_12 .

Також, під час цієї же розмови, ОСОБА_11 на виконання раніше розробленого злочинного плану з метою отримання у подальшому неправомірної вигоди повідомив, що ОСОБА_7 готовий зустрітися з ОСОБА_12 , але не найближчим часом, тому що він займає посаду заступника начальника ГУ ДПС у м. Києві, у зв`язку із цим не має вільного часу, але запевнив, що у разі виникнення у ОСОБА_12 питань, ОСОБА_7 готовий за неправомірну вигоду сприяти у їх вирішенні.

Так, на виконання раніше розробленого злочинного плану, ОСОБА_11 з метою отримання частини неправомірної вигоди в розмірі 1 000 доларів США, призначеної для нього, у месенджері «WhatsApp», використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , домовився з ОСОБА_12 про зустріч за адресою: АДРЕСА_4 .

09.07.2024 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , на виконання раніше розробленого злочинного плану, ОСОБА_11 одержав грошові кошти в сумі 1 000 доларів США для себе за організацію ним зустрічей з ОСОБА_12 та передачу коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_12 , що створювало умови для невикриття злочинної діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

10.07.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення на думку слідчого повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами в їх сукупності.

В клопотанні також зазначено, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що на даний час існують ризики, які дають достатньо підстав вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому, як вказував у клопотанні слідчий, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється тим, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням підозрюваному застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного Бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 0000769, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.06.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 , під вартою визначено на 60 днів, який обраховувати з 10 липня 2024 року до 07 вересня 2024 року включно, із урахуванням часу фактичного затримання особи.

Визначено для ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави, у вигляді 600 (шістсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві для внесення застави.

Вказано, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду у визначений час, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії обов`язків, визначених для підозрюваного ОСОБА_7 , в межах терміну досудового розслідування, однак не більше 2 (двох) місяців з моменту внесення застави в розмірі, визначеному судом.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі внесення застави і з моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Також вказано, що з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено, що в разі, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або до суду без поважних причин або не повідомить про причини неявки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується в порядку, встановленому законом для використання судового збору.

В решті вимог клопотання відмовлено.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , якому інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, може змінити місце свого постійного проживання.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що на даний час досудове розслідування триває, тому не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення. Також, на даний час не вилучено всі грошові кошти, які ОСОБА_7 отримав як неправомірну вигоду, а органом досудового розслідування вживаються заходи щодо віднайдення вказаних грошових коштів, а тому останній з метою уникнення передбаченої законом відповідальності, перебуваючи не під вартою, може знищити, сховати або спотворити вказані матеріальні об`єкти та інші документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, дані про яких йому стануть відомі після ознайомлення з письмовим повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та матеріалами клопотання про обрання запобіжного заходу. Крім того, останні ще не допитані безпосередньо в суді та не дали суду показання щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Знаючи адреси їх проживання, ОСОБА_7 може шляхом прохань, погроз та примусу впливати на останніх з метою зміни їх показів, що у свою чергу унеможливить у подальшому встановлення істини у справі та виконання завдань кримінального судочинства.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджання кримінальному провадженню), є доведеним, оскільки підозрюваний перебуваючи на свободі, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення інших осіб, причетних до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю віддалено за допомогою засобів зв`язку.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та маючи стійкі зв`язки в органах ДПС, може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, та вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення, пов`язані із одержанням неправомірної вигоди.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 816 800 грн.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_7 , є необґрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава саме у виді 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому, колегія суддів зважає на те, що застава у вищевказаному розмірі сплачена, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про непомірність її розміру для підозрюваного.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року вичерпала свою дію 07 вересня 2024 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4