Справа №583/4504/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/478/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 02 травня 2023 року, в якому ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження т.в.о. начальник СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без права на внесення застави.

Вказане клопотання т.в.о. начальником СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої підозри ОСОБА_6 та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року, клопотання було задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк шістдесят днів, обчислюючи з моменту його затримання.

Строк дії ухвали до 24 години 00 хвилин 04 жовтня 2024 року включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.08.2024 та ухвалити нове судове рішення обравши ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що з моменту виявлення кримінального правопорушення та затримання, підозрюваний не чинив жодних перешкод слідству по встановленню обставин справи, не переховувався та не намагався втекти з місця затримання, а також не намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, слідчим суддею не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, на утримання малолітніх дітей не має, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я.

Окрім цього, захисник зауважує про те, що на момент винесення ухвали, потерпілий ОСОБА_8 вже надав покази на допиті, а тому відсутній ризик впливу підозрюваного на останнього.

Стороною захисту акцентовано увагу на тому, що підозрюваний ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи та отримує замісну терапію у вигляді постійного підтримання організму ліками, шляхом їх контрольного отримання в системі охорони здоров`я, як лікарський засіб суворої звітності, з діагнозом як ВІЛ позитивної особи. Також, ОСОБА_6 через хронічне запалення головного мозку Енцифаліт не має чіткої координації рухів та майже відсутній зір.

У судове засідання апеляційної інстанції учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явились, від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого т.в.о. начальника СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000038 від 02.05.2023 року, 06 серпня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколів складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ; протоколів складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контроль особи відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ; протоколів складені за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчинення злочину відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ; протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , та є достатніми на даній стадії провадження, доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання т.в.о. начальника СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 України, вказує те, що підозрюваному у разі визнання його винуватим загрожує покарання у виді позбавлення волі від 07 до 12 років з конфіскацією майна, а тому доведено наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Також, останній мешкає разом з потерпілим та свідками в одному населеному пунктів (м. Тростянець) та одному районі (Охтирському), має широке коло знайомих, зокрема серед осіб, що мають вплив на криміналітет та осіб, які можуть вчинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

З огляду на те, що досудове розслідування не завершене, вищенаведені обставини вказують на існування ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даній стадії досудового розслідування ще не відшукані.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане із тим, що підозрюваний не має офіційних джерел доходів, не працює та не навчається, також відсутні сталі сімейні зв`язки.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Обґрунтованим є ризик підозрюваним знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотні значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування не закінчено, проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлені всі речі та документи, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими.

Також органом досудового розслідування доведено існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 не має офіційного джерела доходів, не працює, відсутні сталі сімейні зв`язки.

Наявність вище перелічених ризиків стверджується тим, що встановлені на даний час обставини провадження, відсутність відомостей щодо наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, у тому числі утриманців, що у сукупності з тяжкістю можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, свідчить на користь існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги та враховує твердження апелянта, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, заробляє на життя триманням худоби, однак зазначає при цьому, що вищевказані характеризуючи дані про особу підозрюваного не спростовують висновки слідчого судді про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та існували на момент вчинення підозрюваним кримінального правопорушення проти власності, з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів цієї особи (вимагання), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та не стали стримуючими факторами.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, то апеляційний суд зазначає про таке.

Так, згідно з пунктом 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції медичних довідок на підтвердження апеляційних доводів щодо тяжкого стану здоров`я підозрюваного, що унеможливлює його перебування в установі попереднього ув`язнення.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого слідчим суддею рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4