Справа № 456/689/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/963/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами до неї на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до частини 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив крадіжку за наступних обставин.

Так, 9 січня 2022 року близько 15 години ОСОБА_7 перебував у приміщенні торгового залу магазину «Копійочка», що належить ФОП ОСОБА_9 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив стелажі з товарами побутового вжитку, та в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки. Надалі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дій ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно взяв з торгового стелажу магазину «Копійочка», сковорідку алюмінієву Ringer Tartar (без кришки 24 см) вартістю 399,00 гривень (без ПДВ), яку заховав під верхній одяг в який був одягнутий, оминувши касу не розплатився за вищевказаний товар, та вийшов з магазину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому - ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 399,00 гривень (без ПДВ).

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_7 , передбачена частиною 2 статті 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_10 скасувати; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року, та призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю злочинів. При призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, підлягає дослідженню співвідношення між часом вчинення кримінальних правопорушень і часом засудження за них: ч. 4 ст. 70 КК України підлягає застосуванню, коли кримінальне правопорушення вчинено до засудження за будь-яке інше кримінальне правопорушення, а ст. 71 КК України коли кримінальне правопорушення вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 1 червня 2020 року (справа №766/39/17), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального проведення, ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке він вчинив 9 січня 2022 року, тобто після постановлення вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року, що є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України. Втім, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

6 листопада 2024 року заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав зміни до апеляційної скарги (в порядку ч. 3 ст. 403 КПК України) на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року, у яких просить оскаржений вирок щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України за фактом викрадення 9 січня 2022 року майна ФОП ОСОБА_9 на суму 399 гривень скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з декриміналізацією викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Подані зміни до апеляційної скарги мотивує тим, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 9 серпня 2024 року. Виходячи з указаних змін, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України. Фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи. Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2022 року становив 2481 грн, з огляду на що нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2022 році, настає якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2841 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення 9 січня 2022 року крадіжки на суму 399 гривень, кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.

29 жовтня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 подав до суду клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 4-1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав своє клопотання; заявив про те, що йому зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження. Проти проведення апеляційного розгляду у відсутності його захисника ОСОБА_11 не заперечив.

Прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу зі змінами до неї підтримав та просив таку задовольнити, не заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проведено за відсутності потерпілого, яка в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання не подала.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги зі змінами до неї та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 ст. 5 КК України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий самий принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять посилання на ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметру для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набуття 9 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX, кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 7 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), зроблено правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, що мало місце 9 січня 2022 року.

Відповідно до положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2022 році становила 2481 гривню.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_7 вчинив викрадення майна сковорідки алюмінієвої Ringel Tartar (без кришки 24 см), вартістю 399 гривень.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні вартість майна, яке викрав обвинувачений, на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2481 гривню станом на 2022 рік, отже, до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК України і станом на сьогодні інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в цьому кримінальному провадженні обвинуваченим надана згода на закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2 КПК.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2, ст. 417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , з огляду на втрату чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 слід виконувати самостійно.

Крім того, з огляду на скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у порядку ст. 100 КПК України вирішує долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 417, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами до неї задовольнити.

Клопотання ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази (постанови про визнання об`єктів речовими доказами від 4 лютого 2022 року та 10 лютого 2022 року), а саме: диск DVD-R (з відеозаписом за 9 січня 2022 року) залишити при матеріалах кримінального провадження; шапку чорного кольору в рубчик повернути ОСОБА_7 .

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4