Справа № 522/9408/16-к
Провадження № 1-кс/522/1864/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року у кримінальному провадженні №0000679 від 29.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, посилаючись на те, що відпала потреба у подальшому арешті на нерухоме майно.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи клопотання та матеріали кримінального провадження №0000679 від 29.03.2016 року, надані до суду 20.06.2024 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року, у кримінальному провадженні №0000679 від 29.03.2016 року був накладений арешт на рухоме і не рухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , та інше майно, яке знаходиться у квартирі, з забороною здійснювати будь-які дія відчуження вказаного майна. Як зазначено в рішенні суду було доведено, що існують передбачені законом підстави для арешту майна та надано достатньо доказів, які вказують на те, що вищезазначене нерухоме майно було предметом кримінального правопорушення та арешт накладався з метою забезпечення збереження речових доказів.

У даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи власника нерухомого майна, на який накладений арешт, з метою попередження знищення або втрати майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, отже при арешті майна було дотримано принципу "законності" і він не був свавільним.

Таким чином, дослідивши доводи клопотання та матеріали провадження, слідчий суддя, приходить до висновку, що потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення не відпала, оскільки арештоване майно може бути використане для встановлення обставин по кримінальному провадженню, так як містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі наведеного, враховуючи вищезазначені обставини, прихожу до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки представником власника майна не доведено відповідними доказами та обставинами, що відпала потреба у подальшому накладенні арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: