ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001411 від 16.04.2024 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 18.05.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України строком на два роки;

- 07.10.2015 Дніпровським районним судом м.Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 18.07.2019 з Цуманської ВК №84 по відбуттю строку покарання;

- 26.01.2021 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 років 2 місяці, звільнений з Маневицької ВК №42 24.03.2023 умовно-достроково, невідбутий строк 9 місяців 9 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, а саме з 16.04.2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набуття вироку законної сили.

Цивільні позови не заявлено.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 квітня 2024 року близько 16 години, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введено Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №49/2024 від 05 лютого 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №3564-IX від 06 лютого 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, через відчинене вікно легкового автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований поблизу будинку АДРЕСА_3 , незаконно проник до сховища - салону вказаного транспортного засобу та діючи повторно, таємно викрав: мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-24/5319-ТВ становить 6334 гривень 00 копійок, навушники марки «Airpods» MV7N2AM/A serial № НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-24/5319-ТВ становить 1180 гривень 00 копійок, ключ до автомобіля «Nissan Rogue» вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-24/6553-АВ становить 7023 гривні 44 копійки, картку для виплат АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , іменну картку АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_6 та віп-карту «Лаймфіт» № НОМЕР_7 , які цінності не представляють, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 14 537 гривень 44 копійки.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням в сховище, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений вважає оскаржений вирок незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення.

- захисник вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На його переконання, встановленні обставини, які пом`якшують покарання, факт критичного ставлення до вчиненого і бажання виправитися у своїй сукупності дають можливість призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2024 року в частині призначеного покарання змінити.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає апеляційні вимоги ОСОБА_7 та його захисника необґрунтованими та безпідставними. Наголошує, що ОСОБА_7 , будучи 24.03.2024 звільненим умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк за попереднім вироком, знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення вчиненого 16.04.2024, а тому призначене йому покарання не є надто суворим та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України. Сторона обвинувачення просить апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Будучи належним чином повідомленою про дату та час судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, будь-яких клопотань від неї до суду не надходило. Інші учасники судового розгляду не заперечували щодо проведення судового засідання без участі потерпілої.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляцій та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно в частині призначеного покарання.

Обвинувачений на момент апеляційного розгляду узгодив свою позицію з захисником і вказав, що підтримує апеляційні вимоги захисника.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про призначення обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає прийнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, котрий раніше неодноразово судимий, неодружений, дітей неповнолітніх на утриманні немає, в установах містах на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується незадовільно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання своєї провини, щире каяття обвинуваченого, відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З встановленими обставинами погоджується і колегія суддів, однак вважає, що у даному конкретному випадку існують всі підстави призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказав про усвідомлення суспільної небезпечності своїх дій, визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Колегія суддів зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

В матеріалах кримінального провадження, на переконання колегії суддів, знайшов своє відображення факт щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки останній проявив готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, також відшкодовано завдану шкоду.

Враховуючи наведене вище, наявність більше двох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає зазначені обставини такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, тому у даному конкретному випадку призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років є занадто суворим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і приймає до уваги позицію потерпілої, яка у заяві поданій до суду першої інстанції вказала, що покладається на розсуд щодо призначення ОСОБА_7 покарання.

При визначенні розміру покарання суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також те, що потерпіла сторона претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов до суду не подавала, дійшов висновку, що зазначені вище обставини у своїй сукупності вказують на формування в обвинуваченого позитивних установок та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і дають підстави для призначенням більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням статті 69 КК України.

Водночас, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки не буде досягнута мета покарання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів переконана, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у визначеному апеляційним судом розмірі, яке слід відбувати реально буде достатнім та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а оскаржений вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - зміні.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2024 рокустосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: