Справа № 756/9097/24
Провадження № 1-кс/756//24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника відділення слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2024 року за № 0002395,

В С Т А Н О В И В :

І. Суть клопотання

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно, вилучене 21 липня 2024 року під час обшуку автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме:

- ніж сірого кольору та картку, схожу на перепустку-магніт, які упаковано до спеціального пакету № CRI1261505;

- камуфляжну кепку зеленого кольору;

- 4 пляшки, заповнені рідиною «Уайт-спірит», об`ємом по 1 л, марки «Хімеко»;

- автомобіль марки CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2024 року за № 0002395, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України.

21 липня 2024 року був проведений обшук автомобіля CHEVROLET AVEO, яким користувався ОСОБА_4 , в ході якого було вилучене згадане майно.

Слідчий просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику його втрати, знищення, використання чи перетворення.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

Слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на автомобіль, зазначивши, що він належить його знайомому і не використовувався ним. В іншій частині проти задоволення клопотання не заперечував.

Власник автомобіля ОСОБА_5 був викликаний у судове засідання шляхом направлення повістки на зазначену у реєстраційній картці транспортного засобу адресу. У судове засідання не прибув. Неприбуття власника у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч. 1 ст. 172 КУпАП.

ІІІ. Мотиви слідчого судді

Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Оцінка та висновки слідчого судді

Слідчий повідомив, що в ході досудового розслідування встановлено, що 19 липня 2024 року приблизно о 18:53 невстановлена особа за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом підпалу пошкодила автомобіль марки «NISSAN» моделі «NAVARA», н.з. НОМЕР_2 , чим вчинила дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Крім того 19 липня 2024 року приблизно о 20:50 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 з метою ослаблення обороноздатності держави пошкодив релейну шафу залізничної колії.

За підозрою у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень 20 липня 2024 року в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколами прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення, протоколами огляду місця події, протоколами допитів потерпілих та свідків, відомостями про суму спричинених збитків, протоколами огляду камер відеоспостереження, на яких зафіксовані особи, які могли бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень.

У своїй сукупності доводи слідчого та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення зазначених у клопотанні кримінальних правопорушень.

Слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

Щодо підстав для арешту майна

21 липня 2024 року був проведений обшук автомобіля CHEVROLET AVEO, яким користувався ОСОБА_4 . У ході обшуку було вилучене згадане майно.

Слідчий просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Постановою від 21 липня 2024 року зазначені речі і транспортний засіб визнані речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За твердженням слідчого, до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , який пересувався на зазначеному автомобілі та зберігав у ньому своє майно, що зокрема підтверджується фактом вилучення у нього під час особистого обшуку в ході затримання свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Крім того, належність ОСОБА_4 вилучених речей, не заперечував сам підозрюваний.

Викладені обставини переконують слідчого суддю у тому, що зазначені речі і транспортний засіб відповідають критеріям речових доказів, адже можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди, а також могли виступати знаряддям вчинення злочину.

Викладене свідчить, що зазначене майно, вилучене в ході обшуку, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, зокрема події кримінального правопорушення, обставин його вчинення, кола осіб, залучених до вчинення кримінального правопорушення.

Щодо співмірності втручання у право власності

Як вже зазначив слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований слідчим спосіб арешту майна у вигляді заборони користуватися та розпоряджатися ним релевантний потребам досудового розслідування у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів (шляхом заборони користуватися та розпоряджатися) на майно, вилучене 21 липня 2024 року під час обшуку автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме:

- ніж сірого кольору та картку, схожу на перепустку-магніт, які упаковано до спеціального пакету № CRI1261505;

- камуфляжну кепку зеленого кольору;

- 4 пляшки, заповнені рідиною «Уайт-спірит», об`ємом по 1 л, марки «Хімеко»;

- автомобіль марки CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1