УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000929 від 20.11.2023,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, (далі - ТУ ДБР у м.Києві) ОСОБА_4 від 13.05.2024 у кримінальному провадженні № 0000929 від 20.11.2023 за ч. 1 ст. 364 КК України про відмову у визнанні потерпілим.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що 04.06.2024 він отримав рішення слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у зазначеному вище кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заявник просив слідчого суддю скасувати рішення слідчого ОСОБА_4 від 13.05.2024 про відмову у визнанні потерпілим.

У судове засідання заявник, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув.

Враховуючи обмежені законом строки вирішення скарг зазначеної категорії, наявність документів, що дозволяють встановити необхідні обставини, слідчий суддя вважав за можливе провести розгляд скарги без участі заявника.

Слідчий ТУ ДБР у м.Києві до суду також не з`явився, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких серед іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, яка у силу ст. 9 КПК покладає на слідчого під час кримінального провадження обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу та всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 13.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000929 від 20.11.2023 за ч. 1 ст. 364 КК України зазначеним вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

ТУ ДБР у м. Києві здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК.

Як вбачається з доводів скарги, ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР у м. Києві з заявою про вчинення певними службовими особами злочину, який полягає у систематичному зловживанні такими службовими особами органу досудового розслідування своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, що завдає істотної шкоди охоронювальним законом правам та інтересам громадян.

ОСОБА_3 з-поміж іншого зазначає, що вказаними вище протиправними діями йому заподіяно моральної шкоди, оскільки неналежне невиконання службовими особами органів досудового розслідування своїх обов`язків перешкоджає поновленню прав заявника.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У той же час, статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, що мають значення у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Отже, враховуючи зазначене, слідчий у рішенні від 13.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим був зобов`язаний послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що останній не є потерпілим у розумінні ст. 55 КПК.

У той же час, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини у рішеннях «Шевченко проти України» та «Трубніков проти Росії» (скарга № 49790/99) відповідно до якої ЄСПЛ вважав, що виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці відповідно до національного законодавства та є неприйнятною, оскільки таким чином заявник позбавляється можливості брати участь у ході розслідування.

Крім того, як вбачається зі змісту скарги, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2024, 13.02.2024, 14.03.2024 та 30.04.2024 аналогічні за змістом постанови слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні скасовані.

Однак, з оскаржуваної постанови слідчого ОСОБА_4 від 13.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні вбачається, що слідчим у черговий раз не навдено доводів відсутності заподіяння ОСОБА_3 шкоди, передбаченої ст. 55 КПК, спричиненої кримінальним правопорушенням.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити скаргу ОСОБА_3 , скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 13.05.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000929 від 20.11.2023.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 13.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000929 від 20.11.2023 за ч. 1 ст. 364 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1