ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 303/2503/22

провадження № 51-1849км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

та його захисника ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, а також прокурора на згадану ухвалу апеляційного суду.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено:

- за частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до арешту на строк 3 місяці;

- за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 194 КК - до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;

- за частиною 2 статті 342 КК - до позбавлення волі на строк 2 роки;

- за частиною 1 статті 345 КК - до позбавлення волі на строк 3 роки;

- за частиною 1 статті 125 КК - до громадських робіт на строк 200 годин.

2. На підставі статей 70, 72 КК йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

3. За обвинуваченням за частиною 3 статті 185 КК його виправдано у зв`язку з недоведеністю винуватості.

4. Суд визнав доведеним, що 29 червня 2021 року засуджений незаконно заволодів паспортами громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон, виданими на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

5. Також з червня по липень 2021 року він неодноразово намагався знищити шляхом підпалу автомобіль марки «Кіа», який належить ОСОБА_10 , однак не довів умисел до кінця з незалежних від нього причин.

6. Крім того, 31 серпня 2021 року під час проведення обушку за місцем його проживання він, тримаючи в руці предмет, схожий на ніж, виштовхав з будинку працівників поліції, погрожуючи вбити їх, а також наніс легкі тілесні ушкодження понятій ОСОБА_11 .

7. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційних скарг

8. Сторони, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просять:

- сторона захисту - скасувати оскаржені рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- сторона обвинувачення - скасувати оскаржене рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

9. Доводи касаційних скарг сторони захисту зводяться до такого:

апеляційний суд відмовив у клопотанні сторони захисту про повторне дослідження доказів;

в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували факт незаконного заволодіння засудженим паспортами потерпілих;

протокол огляду місця події від 02 липня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки:

- здобутий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, зокрема, у вказаному протоколі відсутні підписи осіб, які брали участь у вилучені документів;

- не містить відомостей про вилучений паспорт на ім`я ОСОБА_10 , а також про серію та номер вилучених паспортів;

- паспорти вилучені раніше, ніж до приміщення зайшов засуджений;

- містить відомості, що суперечать фактичним обставинам злочину;

- складений внаслідок штучного створення доказів;

всі докази є недопустимими, оскільки в порушення вимог статті 290 КПК ознайомлення з матеріалами справи засудженим відбувалось за участі адвоката ОСОБА_12 , яка не мала повноважень на його захист, і засуджений не ознайомився зі всіма матеріалами кримінального провадження;

у клопотанні дізнавача про надання дозволу на проведення обшуку адміністративної будівлі Мукачівського міськрайонного центру зайнятості не зазначено про 2 вилучені під час огляду місця події 02 липня 2021 року паспорти, арешт на них не накладався і районним судом вони не досліджувались;

один з вилучених при огляді паспортів судом першої інстанції не досліджувався;

вирок ухвалено на основі показань свідка ОСОБА_13 , яку суд не допитував і допустив порушення права обвинуваченого на перехресний допит свідків обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_15 ;

під час судового слідства не встановлено кому належить автомобіль марки «Кіа», а також відсутні відомості про визнання потерпілим власника вказаного автомобіля;

не встановлено факт пожежі та причини її виникнення;

пожежно-технічну експертизу проведено в іншому кримінальному провадженні;

протоколи про пред`явлення для впізнання зі свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 09 вересня 2021 року є недопустимим доказом, оскільки:

- свідки не зазначили за якими ознаками можуть впізнати засудженого на фотографії з врахуванням нічної пори доби інкримінованої події; опис ознак, за якими впізнають особу, яку бачили в нічний час доби має лише загальний характер;

- підбір фото не відповідає вимогам чинного законодавства: двоє з чотирьох осіб кардинально відрізняються наявністю бороди та вусів;

- протокол про пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_17 проведений без залучення понятих;

показання свідка ОСОБА_16 є надуманими;

в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено низка висновків інших експертиз за даними епізодами, які стороною державного обвинувачення до судових матеріалів не долучені, однак судом першої інстанції постановлено стягнути судові витрати за їх проведення;

суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили докази алібі засудженого щодо вчинення злочину, передбаченого статтею 194 КК;

відеозапис подій свідчить, що потерпіла ОСОБА_11 падає внаслідок того, що підсковзнулась, ступаючи на поріг будинку при виході, а засудженого в цей час не має поряд з нею;

в діях засудженого відсутні ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 345 КК;

суд, визнаючи обставиною, що обтяжує призначене покарання «повторність», не обґрунтував за якою саме статтею з інкримінованих вбачається така ознака;

суд у вироку виклав обґрунтування російською мовою і проголосив вирок без участі засудженого;

суд формально поставився до роз`яснення прав обвинуваченому та забезпечення реалізації процесуальних прав, чим порушив його право на захист;

суд апеляційної інстанції не взяв до уваги отримані під час апеляційного провадження докази, а саме факт перетину потерпілими кордону на підставі паспортів, викрадення яких інкримінується засудженому;

суд апеляційної інстанції не взяв до уваги та не дослідив докази, які містяться серед матеріалів провадження та могли б істотно вплинули на його висновки.

10. Крім цього, засуджений стверджує про недопустимість усіх доказів у справі у зв`язку з тим, що ухвала про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння у якому він проживає, постановлена незаконним складом суду.

11. Також зазначає, що вирок ухвалено незаконним складом суду.

12. Сторона обвинувачення стверджує, що апеляційний суд не дав вичерпних відповідей на всі доводи апеляційної скарги прокурора, обмежившись формальними вказівками про правильність висновків- суду першої інстанції. Крім цього, суд апеляційної інстанції невмотивовано відмовив у дослідженні доказів, які підтверджують винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК.

13. Засуджений та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 надали заяви, письмові пояснення, а також заперечення на касаційну скаргу прокурора.

14. Крім цього, засуджений надіслав на адресу Суду заяву, в якій частково підтримав доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 , доповнення до касаційної скарги та заяву про проведення судового засідання без участі захисника ОСОБА_8 .

15. Прокурор подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, яке Суд не приймає до уваги, оскільки воно подане поза межами строку, визначеного ухвалою Суду від 29 березня 2023 року.

16. Представник потерпілих ОСОБА_18 надіслав на адресу Суду заяву про розгляд справи без його участі, просив залишити оскаржені рішення без зміни.

Позиція учасників касаційного розгляду

17. У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали доводи касаційних скарг сторони захисту, просили їх задовольнити.

18. Прокурор заперечила проти доводів касаційних скарг сторони захисту, просила залишити оскаржувані рішення без зміни та підтримала доводи касаційної скарги сторони обвинувачення, просила її задовольнити.

19. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

20. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте, за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження, Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

21. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК.

22. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

23. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, Суд дійшов таких висновків.

Щодо відмови апеляційної інстанції повторно дослідити докази

24. Доводи сторони захисту щодо відмови апеляційного суду дослідити докази Суд вважає необґрунтованим.

25. Відповідно до частини 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

26. Суд уже зазначав, що повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність[1].

27. Відмову у повторному дослідженні доказів суд апеляційної інстанції обґрунтував відсутністю необхідності у повторному дослідженні доказів у справі, оскільки такі були предметом дослідження судом першої інстанції без процесуальних порушень.

28. При цьому апеляційний суд не давав доказам оцінки, яка відрізнялася б від оцінки суду першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, у суду не було.

29. За таких обставин не вбачається порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів.

Щодо порушень під час виконання статті 290 КПК

30. Доводи сторони захисту про порушення на стадії завершення досудового розслідування вимог статті 290 КПК щодо відкриття стороні захисту матеріалів сторони обвинувачення є необґрунтованими.

31. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог статті 290 КПК слідчий відкрив доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваному, однак той в присутності захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_19 від ознайомлення з матеріалами відмовився.

32. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 01 квітня 2022 року за клопотанням слідчого в порядку частини 10 статті 290 КПК стороні захисту було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 05 квітня 2022 року.

33. Враховуючи викладене, Суд відхиляє цей довід сторони захисту.

Щодо доведеності незаконного заволодіння паспортами

34. Суд вважає, що під час судового розгляду судами попередніх інстанцій не обґрунтовано належним чином винуватість засудженого у вчинені злочину, передбаченого частиною 3 статті 357 КК.

35. Відповідно до протоколу огляду місця події від 02 липня 2021 року в приміщенні Мукачівського міськрайонного центру зайнятості було вилучено два паспорти на ім`я ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які, за версією сторони обвинувачення, приніс засуджений. Хоча в протоколі зазначено, що вилучено два паспорти, однак на фото-таблиці до вказаного протоколу відображено три паспорти: № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_21 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_20 .

36. Під час апеляційного розгляду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано інформацію про перетин кордону України громадянами ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , відповідно до якої вони перебували за кордоном і 07 липня 2021 року повернулись на територію України на підставі саме тих паспортів, які були вилучені під час огляду 02 липня 2021 року.

37. Однак, судами попередніх інстанцій ці факти не було взято до уваги.

38. Суд згідно зі статтею 433 КПК не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому не може усунути ці порушення.

39. Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання засудженого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 357 КК, є необґрунтованими, тому їх належить скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо порушення права на перехресний допит

40. Суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту щодо порушення права засудженого на перехресний допит, оскільки суд першої інстанції в обґрунтування доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 357 КК у вироку зазначив, що згідно з відображеним у протоколі оглядом предметів та переглядом відеозапису від 19 липня 2021 року свідок ОСОБА_13 впізнала в особі, яка принесла паспорти в центр зайнятості, засудженого.

41. При цьому свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду справи в судовому засіданні безпосередньо не допитувалась, у зв`язку з чим вказаний доказ відповідно до частини 1 та пункту 5 частини 2 статті 87 КПК є недопустимим на доведення винуватості засудженого, оскільки сторона захисту не отримала можливості допитати свідка в суді.

42. Крім цього, у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не проводив допит потерпілого ОСОБА_15 , оскільки від нього надійшла заява про здійснення судового розгляду за його відсутністю.

43. При цьому суд першої інстанції, безпосередньо не допитавши вказаного потерпілого під час судового розгляду справи, у вироку в обґрунтування винуватість засудженого у вчиненні погрози вбивством працівникам поліції, зазначив, що погрози засудженого потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 сприйняли реально.

44. Відповідно до статті 325 КПК якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

45. Допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбаченими частинами 2, 3, 5-14 статті 352 КПК, яка регламентує правила допиту свідка у суді (частина 2 статті 353 КПК).

46. Відповідно до пункту (d) частини 3 статті 6 Конвенції з прав людини кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

47. Аналогічне право обвинуваченого закріплене і у національному законодавстві, а саме у пункті 1 частини 4 статті 42 КПК.

48. Враховуючи викладене, Суд погоджується з доводами сторони захисту щодо порушення права на перехресний допит.

Щодо доведеності обвинувачення за частиною 1 статті 125, частиною 2 статті 342 та частиною 1 статті 345 КК

49. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведеність винуватості засудженого у вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 345 КК. Свої висновки вони обґрунтували, зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_26 , допитаними під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, протоколом огляду предметів та перегляду відеозапису від 28 березня 2022 року та відеозапису, дослідженому в судовому засіданні.

50. Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

51. Суд першої інстанції зазначив, що на відео чітко видно дії обвинуваченого, який, тримаючи у правій руці ніж, заходить до будинку під час обшуку та нецензурною лайкою і погрозами вбивством силою виштовхує учасників слідчої дії з території домоволодіння. Його дії знімають на мобільний телефон сторонні особи.

52. Однак з відеозапису засуджений вбачається, що він дійсно виштовхує працівників поліції та понятих з території домоволодіння, використовує нецензурну лайку, однак не висловлює і не вчиняє жодних дій, які б свідчили про погрозу вбивством.

53. Суд вважає, що встановленими обставинами підтверджується винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 342 КК, частиною 1 статті 125 КК, і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині, однак вважає, що судами попередніх інстанцій не обґрунтовано, яким чином досліджені докази доводять винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 345 КК.

54. Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій в частині засудження за злочин, передбачений частиною 1 статті 345 КК, не є обґрунтованими і підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо доведеності винуватості у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 194 КК

55. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 194 КК.

56. Свій висновок про винуватість засудженого суди обґрунтували, зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_17 , які були допитані в судовому засіданні під час судового розгляду, протоколами огляду місця події, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 вересня 2021 року за участі свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_17 , висновками експерта № СЕ-19/107-21/6247-ФХД від 02 серпня 2021 року та СЕ-19/107-21/6959-ФХД від 26 серпня 2021 року.

57. Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо належності автомобіля «Кіа» та необґрунтованості ознаки «повторності».

58. Під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що автомобіль належить їй. У вироку зазначено, що засуджений повторно вчиняв замах на знищення автомобіля шляхом підпалу, у зв`язку з чим повторність було визначено як обставину, що обтяжує покарання.

59. Суд відхиляє доводи сторони захисту про алібі засудженого. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що залізничні квитки на ім`я засудженого не спростовують можливість його присутності у час та місці вчинення злочинів.

60. Суд відхиляє довід сторони захисту про те, що пожежно-технічну експертизу проведено в іншому кримінальному провадженні, оскільки, як вбачається з висновків експерта СЕ-19/107-21/6247-ФХД від 02 серпня 2021 року та СЕ?19/107-21/6959-ФХД від 26 серпня 2021 року, супровідних листів до них та довідок про витрати на проведення експертиз, вони проведені в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000326 від 12 липня 2021 року. Крім цього, відповідно до постанов прокурора про об`єднання кримінальних проваджень від 08 вересня 2021 року та 30 березня 2022 року кримінальні провадження щодо засудженого були об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000268.

61. Суд відхиляє довід сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення свідком ОСОБА_16 особи для впізнання за фотознімками від 09 вересня 2021 року. Положення КПК дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 статті 228 КПК.

62. Відповідно до частини 7 статті 228 КПК фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

63. В протоколі зазначено про те, що свідка ОСОБА_16 , опитано чи може він впізнати особу, а також про обставини, за яких свідок бачив цю особу, за якими саме ознаками свідок впізнав особу засудженого за фотознімками. Всі учасники слідчої дії підписали протокол та не висловлювали будь-яких зауважень до нього.

64. Суд вважає обґрунтованим довід сторони захисту про недопустимість протоколу пред`явлення свідку ОСОБА_17 особи для впізнання за фотознімками від 09 вересня 2021 року, яке в порушення частини 7 статті 223 КПК проведено без участі понятих.Однак Суд зазначає, що цей доказ не має вирішального значення для встановлення винуватості засудженого в інкримінованому йому злочині.

65. Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_16 є надуманими, оскільки касаційна скарга не містить доводів на обґрунтування цього твердження, а подання засудженим заяви про вчинення цим свідком злочину, передбаченого частиною 2 статті 384 КК, не є підтвердженням неправдивості показань свідка.

66. Таким чином, висновок про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 194 КК ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними частиною 1 статті 94 КПК.

Щодо стягнення з засудженого судових витрат

67. Суд відхиляє довід сторони захисту щодо необґрунтованого стягнення з засудженого судових витрат, оскільки це не є підставою для скасування вироку та, крім цього, рішення судів попередніх інстанцій частково скасовано та направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Щодо використання у вироку російської мови та проголошення вироку без участі засудженого

68. Суд уже зазначав, що відсутність сторони захисту в залі судового засідання під час проголошення резолютивної частини вироку жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодило обвинуваченому реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення[2].

69. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в день проголошення вироку його копію було надіслано на електронну пошту установи виконання покарань та вручено засудженому 12 вересня 2022 року, що підтверджується його розпискою.

70. Крім цього, не є підставою для скасування судового рішення і використання районним судом вислову російською мовою, який становить собою цитату з рішення Європейського суду з прав людини.

71. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказані доводи сторони захисту.

Щодо інших доводів сторони захисту

72. Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції формально поставився до роз`яснення прав обвинуваченому та забезпечення реалізації процесуальних прав, чим порушив його право на захист, оскільки, відповідно до аудіо запису судового засідання від 20 травня 2022 року, засудженому було зачитано права та обов`язки обвинуваченого, зокрема і право на захист.

73. Крім цього, доводи сторони захисту про ухвалення судових рішень незаконним складом суду не містять належного обґрунтування, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 08 квітня 2022 року дане кримінальне провадження надійшло до суду першої інстанції, при цьому у провадженні цього ж складу суду, а саме судді ОСОБА_28 , перебувало інше кримінальне провадження за обвинуваченням засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 345 КК. Ухвалою від 28 квітня 2022 року було відмовлено в об`єднанні вказаних кримінальних проваджень.

74. Не містять належного обґрунтування і доводи про незаконність ухвали слідчого судді про обшук житла за місцем фактичного проживання, тому Суд відхиляє вказані доводи сторони захисту.

Щодо виправдання за частиною 3 статті 185 КК

75. Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги сторони обвинувачення щодо виправдання засудженого за частиною 3 статті 185 КК.

76. Суд неодноразово зазначав, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…

4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

77. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

78. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

79. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

80. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

81. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.[3]

82. Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

83. Виходячи із установлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження та позиції потерпілих суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості у вчиненні засудженим інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК, оскільки стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів його причетності до викрадення ювелірних виробів.

84. Щодо доводів сторони обвинувачення про відмову у повторному дослідженні доказів судом апеляційної інстанції, Суд зазначає, що апеляційний суд не здійснював власної оцінки доказів, погодився із тією оцінкою, яку дав суд першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження у суду не було.

85. Суд вважає, що доводи касаційної скарги сторони обвинувачення не містять доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості виправданого у інкримінованому злочині.

86. Таким чином, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення в частині виправдання засудженого, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

87. З огляду на викладене оскаржені судові рішення підлягають скасуванню частково на підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 438 КПК.

88. Суд вважає, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій засудженого, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

89. Під час нового судового розгляду суду необхідно дослідити обставини справи, та, враховуючи висновки і мотиви суду касаційної інстанції, на підставі яких скасовано судові рішення, прийняти справедливе рішення, яке відповідає статті 370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року в частині засудження ОСОБА_6 за частиною 3 статті 357 КК та частиною 1 статті 345 КК скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вчинення таких кримінальних правопорушень:

- за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 194 КК - до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;

- за частиною 2 статті 342 КК - до позбавлення волі на строк 2 роки;

- за частиною 1 статті 125 КК - до громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі частини 1 статті 70, статті 72 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова від 16 березня 2021 року у справі № 154/2975/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/95750230

[2] Постанова ВС від 29 вересня 2020 року у справі № 125/163/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91998557

[3] Постанови від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445; від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238945; від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 , https://reyestr.court.gov.ua/Review/87365803; від 02 червня 2021 року у справі № 712/5746/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97495617; від 16 жовтня 2023 року у справі № 212/7057/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/114513575; від 06 грудня 2023 року у справі № 639/3154/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/115617701