ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1013/24 Справа № 233/2658/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

14 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника

потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000092 за ч. 1 ст. 115 КК Українивідносно ОСОБА_9 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомир, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді навідника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Згідно до вироку суду, солдата ОСОБА_9 зараховано до особового складу частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2022 року № 34.

Водночас, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 вересня 2022 року № 186 на посаді водія гранатометного відділення 1 штурмової роти 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 проходив військову службу солдат ОСОБА_10 .

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

04 березня 2023 року приблизно о 21:25 годині, знаходячись в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (з геолокацією широта: 48.478226, довгота: 37.658893), у палатці ОСОБА_9 розпивав спиртні напої разом з іншими військовослужбовцями, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого у солдата ОСОБА_9 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_10 та сформувався злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

Того ж дня, приблизно о 21:30 годині, знаходячись в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (з геолокацією широта: 48.478226, довгота: 37.658893), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв біля до свого спального місця ввірену йому для службового користування зброю 7,62 мм автомат АКМ серійний номер НОМЕР_2 , привів його в бойову готовність, підійшов до ОСОБА_10 на відстань близько до трьох метрів, направив зброю у бік останнього та здійснив один одиночний постріл у ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав наскрізне вогнепальне кульове поранення живота з ушкодженням печінки, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати, від чого останній помер.

На вказаний вирок суду захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересахобвинуваченого ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК Українина ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України. Також просить в стягненні з обвинуваченого ОСОБА_9 : на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. 00 коп.; матеріальної шкоди в сумі 109978 (сто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 92 коп.; витрат на правову допомогу в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.; на користь ОСОБА_13 моральної шкоди в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. 00 коп відмовити, у зв`язку з відсутністю належних доказів розміру шкоди. Зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_9 не було умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , а також на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому, а метою пострілу було бажання лише налякати потерпілого, постріл у потерпілого стався випадково, він хотів вистрелити в землю біля потерпілого. Вважає, що обвинувачений не мав на меті заподіяти взагалі будь-якої шкоди здоров`ю потерпілому, а тому, на думку захисника, обвинувачений ОСОБА_9 повинен нести відповідальність за вчинення вбивства через необережність. На думку захисника, в матеріалах справи відсутні докази розміру моральної шкоди, а також розмір матеріальної шкоди недостовірний.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає. Просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Вважає, що судом не допущено ніяких порушень вимог КПК України, які б тягнули за собою скасування вироку, дана оцінка всім доказам, перевірені всі доводи захисника, про що докладно викладено у вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та суду пояснив, що з ОСОБА_14 він познайомився незадовго до події кримінального правопорушення, він прибув до його підрозділу, близьких стосунків з ним не підтримував, конфліктів не мав. 04 березня 2023 року він охороняв техніку десь неподалік м. Костянтинівка, де саме це місце розташоване, сказати не може, бо їх туди вивозили на машині. Ввечері вони залишились вчотирьох він, ОСОБА_10 (« ОСОБА_15 »), ОСОБА_16 (« ОСОБА_17 »), ОСОБА_18 («Дід»), і сіли вечеряти, під час вечері усі вживали алкогольні напої. Згодом ОСОБА_19 пішов відпочивати, а вони втрьох залишились за столом, спілкувалися за життя. ОСОБА_20 почав казати, що хоче звільнитись, питав, як це зробити, він же, в свою чергу, відповів, що без вагань буде продовжувати службу до кінця. Можливо його відповідь роздратувала ОСОБА_21 , він почав підвищувати голос, кричав, що їх кидають «як м`ясо», особисто його ОСОБА_21 не ображав. ОСОБА_20 повинен був першим о 22-00 год. заступити на охорону техніки, а його черга була за ним через чотири години о 02-00 год., тому він вирішив піти відпочити. Прямуючи до ліжка він підкинув дрова у буржуйку і в цей час побачив, як ОСОБА_21 йде на нього і каже: «Я тебе вб`ю». Він злякався, оскільки на столі лежали ножі, а в палатці були гранати, які вони постійно носили в кишенях. Тоді він пройшов 3-4 метри до свого ліжка, взяв свій автомат з магазином, і, щоб налякати ОСОБА_21 , повернувся у його бік, зняв запобіжник на два щелчка, перевівши автомат у режим одиночних пострілів, але стріляти не хотів. Він затиснув пальцем курок, але не думав, що в патроннику є патрон. Між ним та ОСОБА_21 була відстань 3-4 метри. В цей час ОСОБА_21 зробив крок в його бік, і він вистрелив. Будь-якої зброї в руках у ОСОБА_21 він не бачив. Після пострілу ОСОБА_21 взявся за живіт. Цивільний позов визнав частково лише в частині стягнення витрат на поминальний обід та поховання. Розмір моральної шкоди вважає значно завищеним, але достатній, на його думку, розмір такого відшкодування назвати не зміг. Решту позовних вимог не визнав повністю.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Не зважаючи на часткове невизнання вини ОСОБА_9 як в суді І інстанції, так і при апеляційному розгляді, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку колегії суддів, його вина повністю підтверджується поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення потерпілої та свідків, які в повній мірі підтверджують провину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_8 в суді І інстанції показала, що загиблий потерпілий ОСОБА_10 був її чоловіком, з обвинуваченим ОСОБА_9 не знайома. 13 березня 2023 року вона пішла до військкомату та подала заяву щоб встановили його місцезнаходження. 15 березня 2023 року їй вручили сповіщення, що він помер, його смерть не пов`язана із захистом батьківщини. Обвинувачений або його близькі родичі жодного разу не зв`язувалися з нею щодо компенсації моральної або матеріальної шкоди, не вибачались. Бажає суворого покарання для ОСОБА_9 , оскільки він забрав у неї чоловіка, у двох дітей батька, у матері сина. Заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що якби ОСОБА_22 загинув під час виконання свого військового обов`язку, то родина отримала б від держави саме 15 млн. гривень.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду І інстанції пояснив, що в один з днів на початку березня 2023 року він, ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 протягом дня займалися своїми службовими обов`язками, а ввечері приблизно 19-30 год. сіли вечеряти. Під час вечері всі присутні вживали алкогольні напої, в тому числі ОСОБА_24 . Близько 20-00 год. він пройшов вглиб палатки на своє місце відпочивати, заснув. Згодом він прокинувся від звуку пострілу, це було приблизно о 21-30 год., але точно сказати не може. Він побачив, що в палатці стоїть ОСОБА_25 , тримає в руках автомат, а ОСОБА_26 забирає у нього автомат. ОСОБА_27 не чинив опору ОСОБА_28 , коли той у нього забирав автомат. На землі на відстані приблизно 2 м від ОСОБА_25 лежав ОСОБА_20 , у нього було вогнепальне поранення в живіт. ОСОБА_26 надав ОСОБА_29 першу допомогу, перев`язав рану. Бобровський ОСОБА_25 теж хотів надати допомогу ОСОБА_21 , але ОСОБА_28 його не підпустив. ОСОБА_24 сказав, що у нього з ОСОБА_21 виникла суперечка на ґрунті релігії.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілої та наведеного свідка, які надали покази під присягою, ніяких протиріч в їх показах не встановлено, а тому ставити під сумнів їх правдивість, немає підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголошує, що при оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції також обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та з поясненнями наведених свідків, які є послідовними та логічними.

Відповідно до протоколу огляду від 05 березня 2023 року, цього ж дня було оглянуто місце події бліндаж, розташований за координатами 48.478226, 37.658893 в межах Краматорського району Донецької області. Під час огляду було зафіксовано загальну обстановку на місці скоєння кримінального правопорушення, вилучено автомат АКМ № НОМЕР_2 , 1971 року випуску з магазином, в якому знаходились 28 патронів калібром 7,62 мм з різним маркуванням; патрон калібру 7,62 мм, який знаходився в стволі автомата; гільзу з-під патрону 7,62 мм.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину поза розумних сумнівів підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 05 березня 2023 року, відповідно до якого, ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_30 добровільно розказав та показав на місці про обставини скоєння ним кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_9 пояснив, що 04 березня 2023 року близько 22-ї години в наметі, де він мешкає спільно з ОСОБА_31 , ОСОБА_14 та іншим військовослужбовцем на ім`я ОСОБА_22 він вживав алкогольні напої, він випив приблизно 100-200 г горілки. ОСОБА_32 пішов відпочивати, інші залишились разом за столиком. В подальшому під час дискусії ОСОБА_33 щось не сподобалось щодо релігійних переконань, які висловлював ОСОБА_23 , і він почав сваритись на нього. ОСОБА_23 вказав, що не пам`ятає, що саме обурило ОСОБА_34 . Далі ОСОБА_23 вказав, що після якоїсь образливої фрази ОСОБА_35 він піднявся з-за столу та пішов до свого спального місця, біля якого знаходилась його автоматична зброя, та взяв свій автомат, щоб налякати ОСОБА_35 , після чого повернувся до столика. ОСОБА_23 вказав, що зупинився на відстані приблизно 2 метрів від ОСОБА_34 . Він зробив постріл та поцілив у ОСОБА_35 , влучив в область живота останнього ближче до правого краю. Однак він не цілився саме у ОСОБА_35 , хотів влучити біля нього в землю. В палатці було погане світло, він погано все бачив. Після цього до нього підбіг ОСОБА_22 та забрав у нього автомат. ОСОБА_36 спочатку присів, а потім його поклали на землю. ОСОБА_22 почав надавати йому медичну допомогу. В подальшому ОСОБА_35 забрали до лікарні, він був ще живий.

В ході проведення слідчого експерименту 05 березня 2023 року, свідок ОСОБА_12 добровільно розказав та показав на місці про обставини скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_12 пояснив, що 04 березня 2023 року приблизно о 17-00 год. військовослужбовець на ім`я ОСОБА_25 придбав горілку та приніс до палатки, де він, ОСОБА_25 , ОСОБА_22 та чоловік з позивним «Дід» близько 19-00 год. сіли вечеряти. Під час вечері вони усі вживали горілку. Приблизно о 20-00 год. «Дід» пішов відпочивати, а вони втрьох залишилася за столом. Потім у ОСОБА_25 і ОСОБА_22 між собою стався конфлікт на ґрунті релігії, але в подальшому конфлікт припинився. ОСОБА_25 близько 21-30 год. підвівся та пішов до свого ліжка, а він та ОСОБА_22 залишилися, при цьому він сидів за столом, а ОСОБА_22 встав і стояв навпроти нього. В цей час він побачив, що з-за занавісок вийшов ОСОБА_25 , який тримав в руках автомат, і одразу почув постріл, а ОСОБА_22 схопився за живіт з правого боку. Між ОСОБА_25 та ОСОБА_22 було приблизно 4 метри. Він одразу підскочив до ОСОБА_25 , вихопив у нього автомат і відкинув його в бік, при цьому він поранив руку. В цей час прокинувся «Дід». ОСОБА_25 приніс йому аптечку, і він став надавати медичну допомогу ОСОБА_22 та викликав медиків. Потім ОСОБА_22 забрали до лікарні, він ще був живий.

Відповідно до висновку експертизи № СЕ-19/104-23/8883-БЛ від 11 квітня 2023 року, наданий на дослідження автомат, виявлений та вилучений 05 березня 2023 року, є бойовою нарізною вогнепальною зброєю. Надані на дослідження двадцять дев`ять патронів, виявлені та вилучені 05 березня 2023 року, є бойовими припасами, патрони до стрільби придатні. Надана на дослідження гільза, виявлена та вилучена 05 березня 2023 року, є складовою частиною бойового припасу стріляною гільзою 7,62-мм проміжного патрона, виготовленою промисловим способом та стріляна з наданого на дослідження 7,62-мм модернізованого автомата Калашникова (АКМ) № НОМЕР_2 , 1971 року виготовлення.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції обґрунтовано послався в своєму вироку, як на докази провини обвинуваченого ОСОБА_9 на висновок експертизи № 98 від 06 квітня 2023 року зі схемою зовнішніх ушкоджень під час судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_10 , згідно з яким, було виявлене наскрізне вогнепальне кульове поранення живота, яке утворилося внаслідок дії одиночного компактного снаряда (кулі) при пострілі з вогнепальної ручної зброї, (судити про тип зброї не входить до компетенції лікаря-судово-медичного експерта), який володів високо кінетичною енергією та пробивною дією можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. Виходячи з трупних явищ, встановлених при огляді трупу в морзі, можна припустити, що смерть ОСОБА_10 настала більш ніж за 24 години до огляду трупу у морзі. Причиною смерті ОСОБА_10 стало наскрізне вогнепальне кульове поранення живота з ушкодженням печінки та ускладнене розвитком гострої крововтрати, гемоперитонему (у черевній порожнині 1000 мл рідкої крові зі згортками), та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Під час судово-токсикологічного дослідження крові від трупу ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,8 проміле, що відносно живої людини можна розцінювати як алкогольне сп`яніння середнього ступеню. Після отримання тілесного ушкодження та смертю потерпілого міг пройти короткий відрізок часу до розвитку гострої крововтрати, втрати свідомості та смертю потерпілого. Будь-яких слідів, що вказували на можливу боротьбу або самооборону під час судово-медичного дослідження трупу не виявлено. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий не міг вчиняти будь-які дії. Враховуючи ступінь ушкодження печінки (представлена у виді розтрощеного конгломерату) позитивний результат при наданні медичної допомоги рахується неможливим. Додаткових факторів пострілів (дії полум`я, порохових газів, кіптяви пострілу, порохових зерен та ін.) не досліджених шматках не виявлено, що могло бути обумовлене пострілами з неблизької дистанції (поза межами дії додаткових факторів пострілів) або іншими обставинами (наприклад, постріл через перешкоду та ін.).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 99 від 06 березня 2023 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; причиною смерті зазначено гостру крововтрату, вогнепальне поранення живота з ушкодженням печінки.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 56 від 05 березня 2023 року та роздруківкою з приладу «Алконт-М» № НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_9 станом на 00-04 год. 05 березня 2023 року перебував у стані алкогольного сп`яніння (тест № 727, результат позитивний 1,24 проміле).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 .

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що у обвинуваченого ОСОБА_9 , нібито, не було умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів, обставини, за яких ОСОБА_9 здійснено один постріл з автоматичної зброї, внаслідок якого був смертельно поранений ОСОБА_10 , зазначені самим ОСОБА_9 під час проведення слідчого експериментах за його участю та під час давання ним показань в суді, цілком відповідають обставинам, про які зазначив свідок ОСОБА_12 під час проведення з ним слідчого експерименту та підтверджується висновком експертизи, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , могли утворитись за таких обставин.

Колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду не здобуто доказів того, що ОСОБА_10 будь-яким чином загрожував ОСОБА_9 , тобто у ОСОБА_9 не було підстав вважати, що ОСОБА_10 становить загрозу його життю та здоров`ю.

На дуку колегії суддів, суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що чіткі і послідовні дії ОСОБА_9 , які передували вчиненню ним кримінального правопорушення, а саме те, що він, у відсутності будь-якої небезпеки для себе з боку потерпілого ОСОБА_10 , цілеспрямовано рушив за закріпленою за ним вогнепальною зброєю, яка знаходилась на певній відстані він нього, зміна ним положення запобіжника на положення для стрільби одиничними пострілами, для чого необхідно було здійснити перемикання двічі, тримання зброї та здійснення пострілу горизонтально в напрямку потерпілого, про що можна зробити висновок, аналізуючи розташування вхідного та вихідного отвору від кулі на трупі потерпілого в одній площині горизонтально в районі розташування життєво важливих органів людини, розташованих у черевній порожнині, що свідчить про горизонтальний політ кулі, і відповідно, горизонтальне розташування ствола зброї, з якої ці куля була випущена, у бік потерпілого, свідчать про те, що ОСОБА_9 , будучі військовослужбовцем, маючи бойовий досвід та навички поводження зі зброєю, здійснюючи постріл безумовно розумів усю небезпеку своїх дій та бажав настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений, нібито, не мав на меті заподіяти взагалі будь-якої шкоди здоров`ю потерпілому, а тому, на думку захисника, обвинувачений ОСОБА_9 , нібито, повинен нести відповідальність за вчинення вбивства через необережність, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються належними та допустимими доказами, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Колегія суддів вважає доведеним поза розумних сумнівів, що саме ОСОБА_9 скоїв інкримінований йому злочин, а саме за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

За таких обставин, на думку колегії суддів, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, міра покарання ОСОБА_9 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, конкретних обставин справи, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, даних про його особу, який вину визнав частково, раніше не судимий, міцних соціальних зв`язків не має, є військовослужбовцем Збройних Сил України, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції у виді 10 років позбавлення волі є саме таким.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що в матеріалах справи, нібито, відсутні докази розміру моральної шкоди, а також розмір матеріальної шкоди недостовірний, колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відшкодуванню з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 підлягає матеріальна шкода, яка включає в себе витрати на спорудження надгробного пам`ятника із каменю габро у розмірі 80000 грн., які підтверджені копіями накладної № 1458 від 21 червня 2023 року та товарного чеку ФОП « ОСОБА_37 » від 05 червня 2023 року; витрати на проведення поминального обіду у розмірі 20000,00 грн., що підтверджені копією рахунку № 1 від «_» березня 2023 року ФОП « ОСОБА_38 » та затрати на придбання продуктів для такого обіду в розмірі 9978,92 грн., які підтверджені копіями фіскальних чеків №№ 49110, 49101, 49109, 49100 від 16.03.2023 року, а всього в сумі 109978,92 грн.

Колегія суддів зазначає, що долучені до позовної заяви копії первинних бухгалтерських документів на підтвердження розміру позовних вимог, є копіями належної якості, які дозволяють дослідити зміст документа, завірені підписом представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 та жодний з учасників справи, в тому числі обвинувачений, не поставив під сумнів правильність наданих копій та не заявляв клопотання про надання для огляду в судовому засіданні або долучення до матеріалів справи їх оригіналів, колегія суддів також не має підстав ставити їх під сумнів.

Відповідно до положень частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 згаданої вище Постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши відповідні мотиви.

На думку колегії суддів, суд І інстанції, врахував характер страждань та переживань потерпілої та її неповнолітнього сина, їх тривалість, неможливість відновлення втрати в майбутньому, тяжкість вимушених змін в їх житті, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, дійшов до обґрунтованого висновку про визначення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, у виді 1 000000 грн. на користь кожного з них, оскільки внаслідок злочинних дій обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_8 втратила чоловіка, а неповнолітній ОСОБА_13 - батька, вони зазнали та в теперішній час зазнають душевних страждань через непоправну втрату.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що заявлений розмір позовних вимог в частині визначення суми моральної шкоди у розмірі 15000000,00 грн. (по 7500000 грн. на користь ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_13 ), є значно завищеним і необґрунтованим, оскільки обов`язок здійснення гарантованої виплати сім`ям загиблих військовослужбовців в сумі 15000000,00 грн., встановлений абзацом першим ч. 2 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, взяла на себе Держава, а тому, відсутні будь-які правові підстави перекладати такий обов`язок на обвинуваченого.

За таких обставин, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, колегією суддів не знайдено підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: