Справа № 184/1989/21
Провадження № 1-кп/0182/682/2023
У Х В А Л А

Іменем України

22.11.2023 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Нікополі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 від 05 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_5 , за правовою кваліфікацією за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за №0000183 від 05 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 жовтня 2023 року.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_7 звернулася до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його і батьків. В клопотанні зазначено, що батьки обвинуваченого працюють і зможуть його утримувати, хоча і він працював до його арешту і мав самостійний заробіток. Батьки надали згоду на спільне проживання з обвинуваченим, що доводять їх письмові заяви до суду з гарантуванням того, що перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_5 буде приїздити у судове засідання за першою вимогою. Послались на те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, а також впливати на свідків і потерпілих у провадженні, які допитані судом. До того ж, обвинувачений тривалий час утримується під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника і просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання сторони захисту, оскільки на думку прокурора, існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений немає сталих родинних зв`язків, а у разі доведеності його провини, йому може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що в подальшому може спонукати його до переховування від суду. При цьому зазначив, що ризики, які на даний час не змінилися і саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Колегія суддів, заслухавши клопотання сторони захисту, доводи прокурора, дослідивши наявні матеріали провадження, вважає, що клопотання захисника, щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даній стадії судового розгляду підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні, хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та ризику переховування, який об`єктивно може існувати, враховуючи тяжкість висунутого йому обвинувачення. Однак, прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. З урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, але в останнього є близькі родичі, які здатні і згодні його утримувати і поручитися за його процесуальну поведінку. До того ж, свідки і потерпілі к кримінальному провадженні допитані судом і дослідженні майже усі матеріали кримінального провадження, що виключає появу нових ризиків з боку обвинуваченого.

Слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа ОСОБА_9 проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_10 проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( ОСОБА_11 проти Молдови).

Ризик переховування обвинуваченого від суду формально існує, враховуючи тяжкість покарання, але обвинувачений має постійне місце реєстрації і проживання, за яким мешкатиме разом з батьками, які офіційно працевлаштовані і мають можливість і бажання утримувати його. Він сам працював до його арешту і вперше притягається до кримінальної відповідальності. Сусіди обвинуваченого надали письмову згоду на обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки на їх думку він не є суспільно небезпечною особою і не може нікому загрожувати.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1, ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд приймає до уваги те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і доставка його до приміщення суду в розумні строки є неможливою. Стороною захисту надано документи, які свідчать що обвинувачений буде забезпечений постійним місцем проживання, має місце реєстрації.

Суд бере до уваги ту обставину, що перебування обвинуваченого під вартою і неможливість його вчасної доставки до зали суду, унеможливлює розгляд зазначеного кримінального провадження у розумні строки. Крім того, слід врахувати наявність військового стану в країні, що більш гарантуватиме контроль процесуальної поведінки стосовно обвинуваченого з боку правоохоронних органів. За таких обставин інший, більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем реєстрації, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вчиненню ним нових злочинів. При цьому суд вважає також необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити .

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1. Не відлучатися цілодобово з місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.

2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.

3. Повідомляти суд про зміну місця фактичного проживання, роботи.

4. Здати у відповідні органи влади документи, що посвідчують особу і дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Визначені обов`язки, покладаються на обвинуваченого на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 21 січня 2024 року.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для відома до Дніпровської УВП № 4 та для виконання Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю і прокурору для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено об 11 годині 30 хвилин 23.11.2023 року.

Головуючий ОСОБА_1

суддя:

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3