Номер провадження: 11-сс/813/1370/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2024 про арешт майна в кримінальному провадженні №00000092 від 16.01.2023,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 . У кримінальному провадженні №00000092 від 16.01.2023 року та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 11.07.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме на:

- мобільний телефон марки Apple модель iPhone 15 ProMax в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 ;

-ноутбук марки Apple модель MacbookPro у корпусі сріблого кольору з серійним номером FVFFJ2C5Q05G;

-відеореєстратор Dahua з серійним номером 7C00150PAZ659C7

-два поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора в частині накладення арешту на два поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, ав іншій частині відмовити.

Апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України, є незаконною та необґрунтованою, та посилається на наступне:

-слідчий суддя безпідставно прийшов до висновку, що все вилучене майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні;

-слідчий суддя не приділив уваги запереченням адвоката про невідповідність факту та механізму вчинення кримінального правопорушення, описаного у заяві потерпілого, з механізмом та обставинами зазначеними у рапорті співробітника УСР, який став підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про обшук.

Крім того в апеляційній скарзі представник власника майна просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки повний текст судового рішення він отримав лише 27.08.2024.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна просив долучити до матеріалів кримінального провадження рапорт оперуповноваженого УСР в Одеській області ОСОБА_9 (без дати), в якому зазначено про причетність ОСОБА_7 , без посилань на походження джерел інформації щодо причетності до вчинення кримінального правопорушення у даному провадженні, а також заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 16.01.2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи власника майна та його представника, які підтримали клопотання про поновлення строку на оскарження та апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали від 22.08.2024 року вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно розглядалось за відсутності представника власника майна, який був повідомлений про дату та час судового розгляду, однак надіслав заперечення на клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні. Строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді спливав 27.08.2024 року. Натомість, матеріали провадження містять відомості про те, що копія оскарженої ухвали була надіслана на електронну адресу представника власника майна 27.08.2024, тобто в останній день строку.

Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню, оскільки останній був обмежений у часі для звернення до суду апеляційної інстанції, не будучи обізнаним з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до положень п.п. 2,3 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Перевіривши матеріали судового провадження, колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не дотримався вимог вищевказаних положень КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів судової справи, СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000092 від 16.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.190, ч.2 ст.309 КК України.

11.07.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшукза місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Apple модель iPhone 15 ProMax в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 ; ноутбук марки Apple модель MacbookPro у корпусі сріблого кольору з серійним номером FVFFJ2C5Q05G; відеореєстратор Dahua з серійним номером 7C00150PAZ659C7; два поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Вперше подане слідчим клопотання про накладення арешту на майно було повернуто прокурору ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 22.07.2024 для усунення недоліків, яке отримане прокурором 06.08.2024.

07.08.2024, після усунення недоліків клопотання, прокурор повторно звернувся до місцевого суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучене 11.07.2024 майно, яке визнане речовим доказом постановою слідчого від 11.07.2024.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів.

22.08.2024 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на зазначене у клопотанні майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучені технічні пристрої та поліетиленові пакети можуть містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, зв`язків власника таких технічних пристроїв з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення особами. Тобто, вилучене майно відповідає категорії речових доказів, що також підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 11.07.2024 року, а отже, вилучене майно потребує збереження в цілях його подальшого дослідження.

Доводи апелянта щодо невідповідності вилученого майна ознакам речових доказів у даному кримінальному провадженні, а також відсутності в матеріалах провадження підстав для вилучення речей ОСОБА_11 і накладення на них арешту, апеляційний суд визнає слушними, з огляду на таке.

Так, з матеріалів клопотання та долучених до нього доказів, а також долучених в суді апеляційної інстанції представником власника майна документів вбачається, що відомості до ЄРДР за №0000092 внесені 16.01.2023 за заявою ОСОБА_10 , в якій останній просив вжити заходів щодо невстановленої особи, яка 01.01.2023 року, в період часу з 00:00 год по 03:00 год, шляхом обману, з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа його грошовими коштами в сумі 27000 гривень, з належного заявнику карткового банківського рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Водночас, 16.04.2024, за №4716/55/114/02.2024, до органу досудового розслідування надійшли матеріали виконаного доручення, відповідно до яких до вчинення кримінального правопорушення можливо причетний ОСОБА_7 , який здійснює адміністрування діяльності шахрайської схеми. За допомогою відкритих форумів ОСОБА_7 підбирав кандидата для написання сайту, за допомогою якого здійснювалось залучення грошових коштів з метою подальшого перенаправлення на свої особисті рахунки. Окрім цього, на сайті було вказано чітке цільове призначення грошових коштів.

За допомогою вказаного сайту здійснювалось залучення коштів громадян під приводом інвестицій в компанію, що займається розробкою продуктів на базі штучного інтелекту. Інвесторам обіцяли пасивний дохід в розмірі від 15-48% в місяць. Певний період організатори, з метою залучення більше інвестицій, здійснювали виплати вкладникам. Однак, 6 жовтня 2023 року, в телеграм каналі шахрайського проекту « ІНФОРМАЦІЯ_1 розміщено інформацію, про те, що подальшому виплати складатимуть 1-3% в місяць, для продовження ставки в 15-48% в місяць, необхідно інвестувати від 1000 доларів США. Також, відповідно до розміщеної інформації, вхід до кабінетів тепер здійснювався з нового доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак, після 06.10.2023, будь-які виплати вкладникам не здійснювались. Інвестори змогли повернути вкладені кошти лише частково: близько 60% ті хто інвестував в липні, ті хто інвестував пізніше.

З урахуванням отриманих відомостей, на підставі ухвали слідчого судді від 01.07.2024, органом досудового розслідування проведено обшук житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки Apple модель iPhone 15 ProMax в корпусі чорного кольору в чохлі синього кольору IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 .;

-ноутбук марки Apple модель MacbookPro у корпусі сріблого кольору з серійним номером FVFFJ2C5Q05G;

-відеореєстраторDahua з серійним номером 7C00150PAZ659C7

-два поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Водночас, окрім рапорту співробітника УСР в Одеській області, матеріли долучені до клопотання прокурора не містять будь-яких даних, яким саме чином встановлена можлива причетність ОСОБА_7 до вказаного кримінального правопорушення. Більш того, відповідно до заяви потерпілого від 16.01.2023 року, останній, описуючи обставини заволодіння невідомими особами його грошовими коштами, не зазначав про його участь на будь-яких сайтах чи телеграм-каналах проектах щодо вкладів або інвестицій, або здійснював будь-які операції з банківською карткою в день списання коштів з його рахунку.

Також, апеляційний суд звертає увагу на слушність доводів представника власника майна щодо невжиття правоохоронним органом перевірки інформації стосовно дати створення телеграм-каналу, за допомогою якого на думку органу досудового розслідування, вчинялось шахрайське заволодіння грошовими коштами та до якого, за матеріалами долученими до клопотання прокурора, можливо причетний ОСОБА_7 , оскільки за повідомленнями представника власника майна такий канал був створений лише в червні 2023 року, тобто майже через пів року після звернення потерпілого із заявою до правоохоронного органу.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор не надав суду підтверджень щодо звернення до правоохоронних органів інших потерпілих із заявами про шахрайське заволодіння грошовими коштами із використанням сайтів, або доказів, яким саме чином ОСОБА_7 сприяв чи міг сприяти заволодінню грошовими коштами потерпілого або інших потерпілих.

На переконання апеляційного суду, долучені до клопотання прокурора докази є не достатніми для тверджень про можливу причетність вилученого у ОСОБА_7 майна до даного кримінального провадження, окрім виявлених та вилучених двох поліетиленових пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору, що згідно пояснень ОСОБА_7 є наркотичною речовиною, які відповідно до ст. 236 КПК підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив матеріали кримінального провадження та дійшов необґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, вилучене за місцем мешкання ОСОБА_7 , окрім порошкоподібної речовини.

Приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2024 року, якою накладено арешт на майно, вилучене 11.07.2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 , а саме на в рамках кримінального провадження №0000092 від 16.01.2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалою, якою частково задовольнити клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000092 від 16.01.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України.

Накласти арешт на два поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, вилучені 11.07.2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 .

В іншій частині відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4