Справа № 639/6936/24
Провадження № 1-в/639/653/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироку Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, який винесено стосовно нього, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання та просив вказане клопотання задовольнити.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023, оскільки вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вислухавши думку засудженого та прокурора, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 набрав законної сили 08 серпня 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн.

Цим вироком ОСОБА_4 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 1 429 грн.

Крім того, вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 набрав законної сили 16 травня 2024 року.

Суд враховує, що кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Таким чином, діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_4 в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

З огляду на вищевикладене, за вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 ОСОБА_4 вважається таким, що засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України (без застосування ч. 1 ст. 71 КК України) до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Після набрання цією ухвалою законної сили засудженого ОСОБА_4 необхідно направити до виправного центру для відбування покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_4 необхідно зарахувати у строк покарання у виді обмеження волі час відбування покарання у виді позбавлення волі з 15.07.2024 (дата затримання) по дату набрання цією ухвалою законної сили, а також час слідування під вартою до виправного центру із розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 від 17.10.2024 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України (без застосування ч. 1 ст. 71 КК України) до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Після набрання ухвалою законної сили направити засудженого ОСОБА_4 до виправного центру для відбування покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк покарання у виді обмеження волі час відбування покарання у виді позбавлення волі з 15.07.2024 (дата затримання) по дату набрання цією ухвалою законної сили, а також час слідування під вартою до виправного центру із розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1