Справа № 487/1282/22
Номер провадження № 1-кп/488/99/24

У Х В А Л А

06.09.2024 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва

в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156, ч.4 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Назване клопотання прокурора мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України) та продовжити злочинну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_6 просив відмовити у клопотанні прокурора, пославшись на те, що заявлені прокурором ризики не є обгрунтованими, обвинувачення, йому пред`явлене є сфабрикованим.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , позицію свого довірителя підтримала. вважала за необхідне у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, посилаючись також на тривале перебування обвинуваченого під вартою, дослідження судом всіх доказів по справі та допит всіх свідків, а також наявність в обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, що виключає ризик його переховування від суду.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, один з них особливо тяжкий насильницький злочин, за який передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі (ч.4 ст.152 КК України), а також у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років (ч. 2 ст. 156 КК України).

Така міра покарання не передбачає можливості застосування положень статті 75 КК України, відтак ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його вини, може переховуватись від суду, в тому числі на території, яка наразі є непідконтрольною Україні та виїзд до якої не потребує наявності закордонного паспорту. На переконання суду, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику та не може проігнорована.

До того ж, інкриміновані злочини вчинено обвинуваченим за обтяжчуючих обставин - відносно малолітньої особи.

Поміж іншого, репутація обвинуваченого, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та родини не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків, або інших чинників, які б утримували його від втечі, неодмінно свідче про існування названого ризику.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення відносно онуки чоловіка своєї матері неодноразово та систематично, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень сексуального характеру щодо неповнолітніх.

Таким чином, ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.

При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Ст.5 п.1 підпункт с Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є злочинами проти статевої свободи та статевої недоторканості, що становить підвищену суспільну небезпеку. Тому, враховуючи наявні ризики, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У зв`язку з чим, підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора суд не вбачає. Доводи сторони захисту з цього приводу не є обгрунтованими.

Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу

До того ж, такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.

Суд застосовує таке обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178, 183, 331, КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 05.11.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3