ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 333/1723/22

провадження № 51-1159км23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2023 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 ), засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

І. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ,посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Свою вимогу засуджений мотивує тим, що вирок ґрунтується на припущеннях, його винуватості поза розумним сумнівом не доведено та засуджено незаконно. Наявні у провадженні докази не доводять, що саме його дії знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Вважає, що ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки апеляційний суд не навів в ній ґрунтовних мотивів на спростування доводів апеляційної скарги захисника.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначалося, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи сторони захисту про те, що фактично судом першої інстанції прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_8 під час досудового розслідування, однак зазначений свідок не допитаний в суді першої інстанції. Ці показання є недопустимим доказом, проте вони були використані як об`єкт дослідження під час проведення судової медичної експертизи від 29 квітня 2022 року № 416/к. Крім того, висновок експерта № 416/к в стверджувальній формі не визначає його провину. Тому цей висновок є припущенням та недопустимим доказом.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув його клопотання, у тому числі щодо повторного дослідження доказів, про визнання їх недопустимими, про залучення експерта для проведення повторної судової медичної експертизи,.

Стверджує, що на відеозапису з камери відеоспостереження, яка розташована у приміщенні кафе, не повністю відображена подія злочину, а тому цей доказ також повинен бути визнаний судами недопустимим, у зв`язку з чим він просив суд апеляційної інстанції про дослідження постанови сторони обвинувачення про витребування цього відеозапису.

Указує, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому факту, що він скоїв кримінальне правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, яке викликане протиправною поведінкою потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК України. Крім того, він наносив удари з незначною силою, імітував побиття.

Просить долучити до матеріалів судової справи показання (пояснення) свідків сторони захисту, які він не долучав до матеріалів кримінального провадження, однак вказані свідки бачили деякі обставини кримінального правопорушення, які мають суттєве значення щодо встановлення факту отримання потерпілим тілесних ушкоджень від інших осіб.

ІІ. Зміст судових рішень і встановлені судами обставини кримінального провадження

За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2023 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок - без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 лютого 2022 року близько 13:45, перебуваючи в приміщенні кафе « Клітка » на вул. Космічній, 114 у м. Запоріжжі , під час спільного розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , з мотивів особистих неприязних відносин, що виникли у ході раптового словесного конфлікту з останнім, який переріс у бійку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, маючи прямий умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, з метою спричинення фізичного болю, завдав не менше чотирьох ударів кулаками в голову ОСОБА_9 , внаслідок чого той втратив рівновагу та впав на підлогу. Надалі ОСОБА_7 схопив стілець, яким також завдав не менше двох ударів в голову потерпілого, після чого два рази вдарив в голову останнього ногою. Зазначеним ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами над і під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку, що привело до вираженого набряку головного мозку та гнійної пневмонії, внаслідок чого ОСОБА_9 помер у лікарні 21 лютого 2022 року.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження

Від прокурора надійшли заперечення на касаційну скаргу засудженого.

У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу, прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.

IV. Мотиви Суду

IV.1. Межі перегляду та вимоги закону, якими керується Суд

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України Судперевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що останній, крім іншого, посилається на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності; судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб та дослідження доказів. Таким чином, засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадженнята неповноту судового розгляду визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, та просить надати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку надали суди першої та апеляційної інстанцій.

Проте відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України перевірку цих обставиндо повноважень Суду законом не віднесено.

Отже, суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судами, та не втручається у правильність проведеної оцінки доказів, зібраних у цьому провадженні.

З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційних скаргах сторони захисту, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У частинах 1, 2 ст. 419 КПК України вказано, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На думку Суду, суд апеляційної інстанції дотримався цих вимог закону.

IV.2. Щодо висновків суду про доведеність винуватості засудженого

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставила питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; докази, на які посилається суд, не спростовують версію ОСОБА_7 щодо обставин справи, та не містять висновків того, що саме дії ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, які настали - смертю потерпілого.

Разом із тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами зміст яких детально відтворено у вироку,, які було ретельно досліджено і перевірено під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в ході судових дебатів заявив, що в кафе між ним і ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого він дійсно завдав останньому декілька ударів, однак, на його переконання, вони не могли спричинити смерть потерпілого.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що винуватість обвинуваченого об`єктивнопідтверджується даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновках проведених у провадженні експертиз, та іншими доказами, які узгоджуютьсяміж собою, є належними, допустимими і достатніми та доводять винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

IV.3. Щодо показань свідка ОСОБА_8 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного за участі двох понятих та свідка ОСОБА_8 , остання впізнала особу під № 2 ( ОСОБА_7 ), який 15 лютого 2022 рокув обідній час в приміщенні кафе «Клітка» завдав тілесні ушкодження потерпілому.

Відповідно до висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи № 416/к від 29 квітня 2022 року не виключається за загальними груповими характеристиками можливість утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , за умов та обставин, на які вказала свідок ОСОБА_8 .

Апеляційний судустановив, щосуд першої інстанції належним чином сприяв сторонам судового провадження щодо виклику до суду свідка ОСОБА_8 , про що свідчать долучені до матеріалів кримінального провадження відповідні документи. Проте допитати вказаного свідка не виявилось за можливе з поважних причин, оскільки остання з 03 січня 2023 року перебуває за межами України, а саме у Польщі.

Апеляційний судпогодився з висновком суду першої інстанції про те, що не проведення допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 жодним чином не впливає на об`єктивність судового розгляду, адже остання повідомляла відому їй інформацію з приводу обставин кримінального провадження під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Твердження в касаційній скарзі засудженого про те, що суд незаконно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_8 , які не сприймав безпосередньо, є безпідставними, оскільки з судових рішень вбачається, що в них є посилання як на допустимі докази на вищевказаний протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, а також на висновок експерта № 416/к,які є самостійними процесуальними джерелами доказів. а не на показання свідка ОСОБА_8

IV.4. Щодо відеозапису з камери відеоспостереження

Також суд першої інстанції дослідив як доказ відеозапис з камери спостереження у приміщенні кафе, розташованого на вул. Космічній, 114 у м. Запоріжжі , на якому зафіксовано подію злочину, а саме завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, який знаходиться в лежачому положенні на підлозі, у тому числі дерев`яним стільцем з металевими ніжками, руками та ногами у голову та по тулубу. Указаний доказ долучений до матеріалів кримінального провадження у встановленому законом порядку.

За висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи № 417/к від 29 квітня 2022 року між даними про характер, локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого та механізмом їх утворення згідно з відеозаписом встановлено збіг, а саме: кінцівки нападника, дерев`яний стілець з металевими ніжками діяли як тупі предмети в ділянку голови потерпілого.. Можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за механізмом, який зафіксовано на відеозаписі з камер відеоспостереження, не виключається.

Сторона захисту наполягала, що на відеозаписі з камери відеоспостереження подію злочину відображено не повністю, а тому цей доказ має бути визнаний недопустимим.

Однак суд апеляційної інстанції підстав для визнання вказаного доказу недопустимим не встановив та констатував, що цей відеозапис повністю відображає події, що мають відношення для цього провадження.

IV.5. Щодо кваліфікації дій засудженого

Як зазначив Касаційнийкримінальний суду складі Верховний Суду, кваліфікація дій винного як вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання можлива лише у разі, якщо стан сильного душевного хвилювання раптово виник внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого. Установлення фактичних даних, які б свідчили про наявність таких обставин, які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду. Стан сильного душевного хвилювання є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні. (постанови від 16 березня 2021 року, справа № 759/17836/17, провадження № 51-3065км19 та від 05 червня 2023 року, справа № 587/241/18, провадження № 51-1068кмп22).

Засуджений у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому факту, що він скоїв кримінальне правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, яке викликане протиправною поведінкою потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відомостей з приводу наявності у ОСОБА_7 в момент вчинення злочину емоційного стану, який значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, матеріали провадження не містять.

На підтвердження вказаних доводів стороною захисту жодних доказів не надано, не наведено їх і в апеляційній та касаційній скаргах.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання обвинуваченого на його емоційний стан в момент завдання тілесних ушкоджень потерпілому не виправдовує його дій та не спростовує висунутого обвинувачення.

Отже, за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно, оскільки він умисно завдав потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

IV.6. Щодо повторного дослідження доказів

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Водночас судове слідство в суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, а здійснюється в обсязі, необхідному для перевірки законності та обґрунтованості вироку, з урахуванням доводів і вимог, що наведені в апеляційній скарзі. Питання щодо повторного дослідження обставин та доказів вирішується апеляційним судом відповідно до конкретних обставин провадження. Обґрунтування повторного дослідження доказів не може зводитися до необхідності надати доказам іншу оцінку та ухвалити протилежне за змістом рішення, як це вбачається з апеляційної скарги захисника. Якщо апеляційний суд по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені в суді першої інстанції, то в апеляційного суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм кримінального процесуального закону розглянув заявлені клопотання ОСОБА_7 , у тому числі про залучення експерта для проведення повторної судової медичної експертизи та щодо повторного дослідження доказів. Підстав для задоволення вказаних клопотань апеляційний суд не знайшов.

Щодо проведення повторної експертизи на стадії апеляційного розгляду з підстав, які зазначені обвинуваченим, апеляційний суд указав, що з огляду на те, що в суді першої інстанції таке питання не було ініційовано, а сторони не були позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, підстав для проведення експертизи на стадії апеляційного провадження не встановлено.

IV.7. Щодо клопотання про долучення пояснень свідків, які не допитувалися судом

В касаційній скарзі ОСОБА_7 також просить долучити до матеріалів судової справи показання (пояснення) свідків сторони захисту, які він не долучав до матеріалів кримінального провадження, однак зазначає, що вказані свідки бачили деякі обставини кримінального правопорушення, які мають суттєве значення щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень від інших осіб.

Разом із тим, про наявність вказаних свідків та їх допит ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження в судах першої та апеляційної інстанції сторона захисту не заявляла, їх не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України.

Підстав для долучення вказаних документів до матеріалів кримінального провадження та надання оцінки цим доказам Судом не вбачається, з огляду на приписи ч. 1 ст. 433 КПК України.

V. Висновки Суду по суті вимог касаційної скарги

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як із тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і з тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені приписи суд першої інстанції виконав у повному обсязі, з чим погодився апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі засудженого, у тому числі щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та допустимості окремих доказів і надав їм належну оцінку, навівши у вироку докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою. Порушення принципу змагальності сторін і свободи в поданні ними своїх доказів апеляційний суд не виявив.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Даних, які б свідчили, що суд допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та були б безумовними підставами для його скасування, або неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в цій справі, були вивчені, і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Van de Hurk v. the Netherlands», § 61, «Boldea v. Romania», § 30, «Moreira Ferreira v. Portugal», § 84).

З огляду на викладене, в касаційній скарзі засудженого не наведено доводів, які б спростовували правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості сукупністю належних та допустимих доказів та правильності кваліфікації його дій.

Отже, підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2023 рокустосовно ОСОБА_7 залишити беззміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3