Провадження № 1-кп/557/116/2024
Справа № 557/1184/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

секретар судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща обвинувальний акт в кримінальному провадженні про вчинення кримінального проступку, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2024 року за № 0000102, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синів Гощанського району Рівненської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 13 липня 2024 року приблизно о 18 год. 20 хв., перебуваючи на території домогомподарства, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , під час конфлікту на грунті особистої неприязні умисно наніс ОСОБА_6 один удар долонею правої руки в ділянку обличчя з лівої сторони, в результаті чого спричинив останній тілесне ушкодження, яке відповідно до висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України, а саме - умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини скоєння ним проступку, які викладені в обвинувальному акті, та дав показання стосовно обставин скоєння ним проступку, - час, місце, мета, спосіб скоєння кримінального правопорушення.

Зокрема, показав, що 13 липня 2024 року він йшов відпочивати і зідзвонився зі своїм другом. Потерпіла, яка була поруч з другом, видерла в того телефон і почала неецензурно погрожувати обвинуваченому, що поб`є йому лице. Після відпочинку і вживання алкогольних напоїв обвинувачений пішов у гості до ОСОБА_7 , де, як було йому відомо, знаходилася ОСОБА_4 , і вдарив її у лице. Вибачення у потерпілої не просив.

Потерпіла в судовому засіданні дала показання, відповідно до яких того дня вона приїхала в гості до куми. В якийсь момент до її колишнього хлопця зателефонували, і потерпіла, думаючи, що то інша людина, яка їй колись нахамила, взяла у колишнього хлопця телефон почала грубо і нецензурно розмовляти з абонентом. Після цього на цей же номер зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що прийде і розправиться з ОСОБА_4 . Пізніше він дійсно прийшов додому до ОСОБА_8 , потерпіла перепросила його, сказавши, що сплутала з іншим, однак обвинувачений сказав, що для нього це не має значення і вдарив її. Обвинувачений пробачення не просив, вона його не пробачила.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованому йому проступку підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення, які були досліджені судом у судовому засіданні.

Показання обвинуваченого і потерпілої суд оцінює як правдиві, оскільки в цілому вони узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження.

Дослідивши безпосередньо всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

Оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд вважає їх допустимими, достатніми та достовірними, такими, що узгоджуються між собою, в зв`язку з чим суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого в скоєнні правопорушення.

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст.125 ч.1 КК України, ступінь тяжкості вказаного кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Судом досліджено характеризуючі дані обвинуваченого, який раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується нормально, не працевлаштований.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю правопорушення.

Разом з тим, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, зазначене у обвинувальному акті щире каяття, оскільки судом встановлено, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, пробачення у потерпілої не просив, не зробив цього і в судовому засіданні. Суд зазначає, що самі лише слова обвинуваченого про те, що він кається, не підкріплені відповідною поведінкою, не можуть вважатися щирим каяттям, а є лише способом, який обрав обвинувачений, щоб пом`якшити своє становище.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд відповідно до ст.ст. 65-68 КК України вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових правопорушень, що відповідає меті покарання, зазначеної в ст. 50 КК України.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт максимальної тривалості.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався. Клопотань про обрання такого в ході судового розгляду не надходило.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право в суді отримати копію вироку.

Копія вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1