Номер провадження: 11-кп/813/2043/24
Справа № 501/4372/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської обл. від 24.07.2024, якою в межах к/п № 0000116 від 18.01.2023 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ Одеської обл., громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

- обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.09.2024 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Іллічівського міського суду Одеської обл. від 24.07.2024 продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою до 21.09.2024 включно із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу:

обвинуваченому ОСОБА_9 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 878 800 грн.;

обвинуваченому ОСОБА_10 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 147 200 грн.

Окрім того, зазначеною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу та зменшення розмірів застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів, відомості про особу обвинувачених та прийшов до висновку про те, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, що є підставою для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи розмір застави, суд 1-ої інстанції вказав, що він не підлягає зменшенню, оскільки характер обвинувачення, пов`язаного з поширенням злочинного впливу та налагодження збуту наркотичних засобів є виключними обставинами, які свідчать, що застава, в межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Більше того, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України дає право суду взагалі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою в частині визначеного судом розміру застави, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який до затримання проживав разом із дружиною та малолітньою дитиною, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, фактів його ухилення від правоохоронних органів нема, свідчить про міцність його соціальних зав`язків в місці його постійного проживання, знижує ризик ймовірного переховування;

- вказаний у клопотанні ризик переховування ОСОБА_9 від органів слідства та суду є припущенням, не заснованим на певних фактах;

- обвинувачений ОСОБА_9 не має наміру впливати на свідків сторони обвинувачення, які вже були допитані в судовому засіданні, а такому ризику можна запобігти шляхом покладення на ОСОБА_11 обов`язку утриматись від спілкування в тому числі зі свідками у даному кримінальному провадженні, при цьому вказаний ризик не може бути однозначною підставою для тримання особи під вартою доки особа не порушить покладений на неї відповідний обов`язок;

- суд не врахував, що ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинен прийматися абстрактно, але повинен бути підкріплений фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин;

- до клопотання прокурора не надано жодного доказу на підтвердження викладених у ньому доводів, в той час як ОСОБА_9 перебуває під вартою з квітня 2023 року по теперішній час, тобто понад 1 рік;

- ОСОБА_9 не спроможний внести визначений судом розмір застави через відсутність у нього матеріальної змоги, тому застава є завідомо непомірною для нього, що призводить до неможливості її виконання.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду від 24.07.2024, в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1878000 грн та постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60560 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , також вказав на незаконність ухвали суду, зокрема, судом порушено вимоги абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, обставини, на які послався суд, впливають на тяжкість злочину, тому не можуть бути виключними і впливати на розмір застави, судом не вмотивовано чому розмір застави визначений КПК України не здатен забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків; визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинувачених, оскільки не доведено наявність їх доходу, який забезпечить внесення застави у такому розмірі; припущення, що обвинувачені можуть вчинити нові кримінальні правопорушення є вигадкою, не підтвердженою доказами.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду від 24.07.2024 та обрати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засідання апеляційного суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг у повному обсязі та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Іллічівському райсуді Одеської обл. знаходиться к/п № 0000116 від 18.01.2023 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а обвинувачений ОСОБА_10 також може вчините інше кримінальне правопорушення, з огляду на вчинення ним інкримінованих злочинів у період здійснення щодо нього іншого кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд враховує, що наразі триває судовий розгляд, свідки не допитані, внаслідок чого продовжує існувати ризик здійснення незаконного впливу обвинуваченими на них з метою зміни наданих ними показань.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Що стосується визначеного обвинуваченим розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_9 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 878 800 грн, а обвинуваченому ОСОБА_10 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 147 200 грн.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд у цьому контексті приймає до уваги рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України», відповідно до якого сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. та констатує, що у даному випадку суд вимог закону дотримався та при визначенні застави врахував специфіку інкримінованих злочинів, пов`язаних з поширенням злочинного впливу та налагодження збуту наркотичних засобів, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що наведені обставини є виключними і свідчать, що застава, в межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Більш того, судом 1-ої інстанції правильно зазначено про надане йому п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України право взагалі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема за ст. 255-1 КК України, і у вчиненні якого серед інших злочинів обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Отже, доводи захисників про те, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинувачених з огляду на їх майновий стан та неможливість її внесення у такому розмірі, не мають істотного значення з огляду на характер злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а тому підлягають відхиленню за їх необґрунтованістю.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави, стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд враховує, доводи сторони захисту, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тривалий час утримуються під вартою, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської обл. від 24.07.2024, якою продовженообвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.09.2024 включно, із визначенням застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4