Справа № 452/2594/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1296/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку 11.09.2024, а саме: мобільний телефон марки «IPHONE, моделі «15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із стартовим пакетом « НОМЕР_3 », який вилучено у спец пакет №PSP2112553 та банківську картку № НОМЕР_4 , яка відкрита у АТ КБ «Приват Банк», яку вилучено у спецпакет №PSP2112554.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року, постановити нову, якою повернути їй тимчасово вилучене майно, а саме мобільний телефон та банківську карту.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, наявна невідповідність процесуальних строків, під час проведення досудового розслідування, наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що максимальний термін для подання слідчим клопотання про арешт майна визначено ч. 1, ч. 3 ст. 172 КПК України, процесуальний строк на накладення арешту на майно, а саме на мобільний телефон та банківську картку, є порушеним, тому ухвала підлягає скасуванню, а майно на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України поверненню.

Звертає увагу на те, що попереднє клопотання про накладення арешту на майно було повернуто 11.09.2024, так як було подано без додержання вимог ст. 171 КПК України. Тому вважає, що крайнім терміном винесення ухвали є 16.09.2024, проте оскаржена ухвала винесена 17.09.2024, що є порушенням.

ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Прокурор ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась та не взяла участі в судовому засіданні в режимі відео конференції незважаючи на подане нею клопотання.

З огляду на викладене, з метою дотримання процесуальних строків, визначених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд без участі ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 .

Перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, слідчим відділом Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000438 від 12.07.2024 за 2 ст. 190 КК України.

11.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду проведено обшук в житловій кватирі за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPHONE, моделі «15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із стартовим пакетом « НОМЕР_3 », який вилучено у спец пакет №PSP2112553 та банківську картку № НОМЕР_4 , яка відкрита у АТ КБ «Приват Банк», яку вилучено у спецпакет №PSP2112554.

11.09.2024 постановою слідчого СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області мобільний телефон марки «IPHONE, моделі «15 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із стартовим пакетом « НОМЕР_3 », який вилучено у спец пакет №PSP2112553 та банківську картку № НОМЕР_4 , яка відкрита у АТ КБ «Приват Банк», яку вилучено у спецпакет №PSP2112554 визнано речовими доказами.

16.09.2024 слідча Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області з клопотанням про накладення арешту на вищезгадане майно.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження № 0000438 від 12.07.2024, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом, оскільки таке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000438 від 12.07.2024. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Крім того, накладення арешту на майно не припиняє права власності ОСОБА_6 на нього, а лише тимчасово обмежує таке право.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Не знайшли свого підтвердження й покликання апелянта на недотримання строку накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Як вбачається з поданого клопотання, 11.09.2024 слідчий вперше звернувся з клопотанням до слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000438 від 12.07.2024.

13.09.2024 слідчим отримано ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2024 про повернення клопотання, оскільки таке подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Частиною 3 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження клопотання про накладення арешту на майно подано слідчим 17 вересня 2024 року (Вх. № 11034) тобто в межах 72 годин наданих для усунення недоліків (із врахуванням дати отримання ухвали 13.09.2024) та розглянуте слідчим суддею 17 вересня 2024 року, тобто в межах встановленого законом строку.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року про накладення арешту на майно, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4