Копія
Справа № 931/739/24
Провадження № 1-в/931/20/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Володимирського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Марганець Дніпропетровської області та жительки АДРЕСА_1 , засудженої вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України, та на підставі ст. 75,76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на один рік,

в с т а н о в и в :

09 жовтня 2024 року начальник Володимирського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 звернулася із поданням до суду про звільнення від покарання ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України. Подання обгрунтоване тим, що Законом України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, ст. 190, ст. 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальності за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у 2024 році, яким завдала матеріальної шкоди на загальну суму 699,30 грн, що складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян визначених станом на 01.01.2024 року. Вартість двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян у 2024 році складає 3028 грн. Відповідно до ч.2 ст 74 КК України, особа, засуджена за діяння, карність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Прокурор, представник органу пробації, засуджена у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

23 жовтня 2024 року представник органу пробації подала до суду заяву про розгляд подання без її участі, подання підтримує в повному обсязі, доповнень чи заперечень не має (а.с. 23).

Засуджена ОСОБА_4 23 жовтня 2024 року подала до суду клопотання, в якому просить розглядати подання без її участі та задовольнити подання (а.с. 24).

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Таким чином, суд ухвалив провести розгляд подання за відсутності прокурора, представника органу пробації та засудженої ОСОБА_4 .

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів подання, особова справа відносно ОСОБА_4 надійшла 07.08.2024 до Володимирського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області та прийнята до виконання по територіальності. Згідно наказу ДУ «Центр пробації» «Про внесення змін до наказу ДУ «Центр пробації» від 06.09.2021 №753/од-21» визначено межі територіальної юрисдикції уповноважених органів з питань пробації, зокрема до юрисдикції Володимирського районного сектора належить Павлівська сільська територіальна громада, до якої входить с. Трубки.

Враховуючи наведене, подання подане з дотриманням територіальної підсудності.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Згідно ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до ст. 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Тому зміну в ст. 51 КУпАП розміру коефіцієнта неоподаткованого мінімуму до 2, який розмежовує адміністративну та кримінальну відповідальності за відповідні діяння, суд розглядає як зміну до кримінального закону, оскільки мета законодавця полягала саме у зміні диспозиції відповідних кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд робить висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподаткованого мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2024 року становить 3028 грн.

Судом встановлено, що вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року визнано ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Вирок набрав законної сили 29.04.2024.

Вказаним вироком ОСОБА_4 засуджена за таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на суму 699 грн 30 коп. Подія злочину відбулася 03.01.2024 року.

Водночас, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн. (3028*50%*2 = 3028 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно положень частини 2 статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року завдала матеріальної шкоди потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засуджену ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке вона була засуджена.

За таких обставин, подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд

п о с т а н о в и в :

Подання начальника Володимирського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1