Провадження № 1-кс/592/7655/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Суми

слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , без фіксації ходу судового засідання за допомогою технічних засобів, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу представниці заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 щодо протиправної бездіяльності поліції, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2024 року адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми із скаргою щодо протиправної бездіяльності поліції, зобов`язання вчинити дії, яку слідчий судді розцінює як скаргу на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України) , із змісту якої вбачається, що 30.07.2024 року до Сумського РУП ГУНП у Сумській області звернувся ОСОБА_3 із заявою щодо повідомлення про правопорушення (злочин) . Підстави звернення до правоохоронних органів та розвиток подій є наступними. Загальні обставини є такими, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться на розгляді цивільна справа № 592/7301/22 за позовом ОСОБА_3 (батька дитини) , ОСОБА_5 (бабусі дитини) до ОСОБА_6 (матері дитини) , за участю третьої особи по справі Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради про усунення перешкод у зустрічах, спілкуваннях та прийнятті участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розгляд судової справи триває. ОСОБА_3 (як батько та позивач в вищезазначеній судовій справі) стверджує та доводить в судовому порядку, що матір`ю дитини ОСОБА_6 чиняться перешкоди у наданні можливості спілкування та прийняття участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі, шляхом не налаштовування дитини проти батька. В межах даної судової справи стороною відповідача, тобто ОСОБА_6 , було надано до суду (з приєднанням до матеріалів судової справи) письмовий документ за назвою Довідка про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий за підписом практичного психолога ОСОБА_8 . У додатку до довідки було надано копії документів відносно освіти ОСОБА_8 . Даний документ був наданий в матеріали судової справи ОСОБА_6 саме з метою створення ніби то обставин того, що батьку взагалі не можна давати дитину для спілкування, що грубо порушує права та законні інтереси громадянина батька ОСОБА_3 , адже видана практичним психологом ОСОБА_8 Довідка про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 складена з грубим порушенням законодавства, як щодо змісту рекомендацій, так і щодо самого факту формування даного роду документу спеціалістом, який немає на це жодних законних прав. Отже, щодо змісту сформованої практичним психологом ОСОБА_8 Довідки про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що для продуктивного вирішення ситуації, що склалася, рекомендується, зокрема: - обмежити спілкування дитини з батьком; - заборонити побачення наодинці з батьком; - не примушувати дитину до побачень з батьком; - проводити побачення дитини з батьком в присутності члена родини, до якого дитина відчуває довіру. Проте, у відповідності до ст. 1 Закону Про охорону дитинства , контакт з дитиною регламентовано як реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. За приписами ст. 11 Закону Про охорону дитинства сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. За умовами ст. 15 Закону Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України) . Щодо факту видачі та формування практичним психологом ОСОБА_8 такого документу як Довідки про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який формувався як документальний доказ для пред`явлення до суду в межах судової справи про усунення перешкод у зустрічах, спілкуваннях та прийняття участі у вихованні неповнолітньої дитини, з фактичною повною дискримінацією ОСОБА_3 , як батька дитини, зокрема, з наданими письмово рекомендаціями, які грубо порушують права батька дитини, - психолог не мала жодного права видавати. Так, по-перше, згідно інформації з запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, зазначено, що ОСОБА_8 займається певними видами діяльності, серед яких не передбачено надання будь-якого виду послуг як практичного психолога з наданням рекомендацій для вчинення конкретних дій, в тому числі, відносно малолітніх дітей. Адже ОСОБА_8 своєю довідкою не просто надала рекомендації загального характеру, а задокументувала конкретні до вчинення дії як для дорослих людей, так і відносно малолітньої дитини, які прямо впливатимуть на фізіологічний та психологічний стан. По-друге, згідно листу, отриманому від Міністерства охорони здоров`я України, датованому 07.02.2024 року, зазначено, що в Ліцензійному реєстрі МОЗ України з медичної практики відсутня інформація щодо видачі ліценції на провадження господарської діяльності з медичної практики фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8 . Тобто, особа яка сформувала, видала та підписала Довідку про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з конкретними рекомендаціями із негативним впливом та фізичний та психологічний стан як батька дитини, так і самої малолітньої дитини, не мала на це жодного права. Згідно ст. 356 КК України (Самоправство) встановлено, що самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, - карається штрафом до п`ятдесята неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до трьох місяців. Тобто, ОСОБА_8 , як особа, яка займається певними видами діяльності, серед яких не передбачено надання будь-якого виду послуг як практичного психолога з наданням рекомендацій для вчинення конкретних дій, в тому числі відносно малолітніх дітей, - сформувала 06.12.2023 року документ з конкретними вказівками на вчинення дії як для дорослих людей, так і відносно малолітньої дитини, які прямо впливатимуть на фізіологічний та психологічний стан з одночасним супереченням по змісту документу нормам чинного законодавства в сфері сімейного законодавства та в сфері охорони дитинства, що здійснила не маючи жодного права на вчинення таких дій. Зміст та спосіб видачі довідки від 06.12.2023 року грубо суперечить вищезазначеному законодавству. Саме тому, ОСОБА_3 30.07.2024 року звернувся до правоохоронних органів з заявою щодо вчинення ОСОБА_8 протиправних дій щодо описаних подій, з проханням внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування по факту описаних протиправних дій зазначених осіб. Заяву ОСОБА_3 від 30.07.2024 року було зареєстровано було поліцією 30.07.2024 року. Проте, тривалий час жодні дії працівниками поліції за результатами звернення ОСОБА_3 не вчинялися, працівники правоохоронних органів не опитували заявника, не перевіряли правомірність діяльності ОСОБА_8 та витяг з ЄРДР заявнику не видавали за результатом звернення 30.07.2024 року. На підставі явної протиправної бездіяльності працівників поліції адвокатом ОСОБА_4 було здійснено направлення адвокатського запиту до Сумського РУП ГУНП в Сумській області, в тому числі, щодо надання інформації про хід вчинених дій та результати розгляду звернення від 30.07.2024 року ОСОБА_3 до правоохоронних органів, та вживанні правоохоронними органами заходи на виконання заяви ОСОБА_9 , а також з проханням надати копії усіх документів (матеріалів перевірки) , прийнятих з метою, у процесі та за результатами розгляду звернення ОСОБА_9 щодо повідомленого правопорушення (злочину) згідно заяві від 30.07.2024 року. Адвокатський запит було сформовано та подано до поліції як один запит відносно двох звернень ОСОБА_3 . У відповідь на адвокатський запит, датований 21.09.2024 року, було отримано від Сумського РУП ГУНП в Сумській області лист, датований 01.10.2024 року за вих. № Н-238/а, з яким фактично адвокат ОСОБА_4 ознайомилася 28.10.2024 року, яким зазначено, в аспекті звернення ОСОБА_3 30.07.2024 року до правоохоронних органів про те, що відомості до ЄРДР не вносилася. Все, по суті більше нічого не доведено. Але увага звертається на те, що згідно отриманим у відповідь на адвокатський запит матеріалам від поліції вбачається, що правоохоронні органи взагалі не виконали вимоги КПК України та не здійснили належної перевірки обставин звернення ОСОБА_3 . Також вбачається, що у поліції відсутні докази того, що ОСОБА_3 повідомлявся про результати розгляду його заяви від 03.09.2024 року (адже це не здійснювалося) , як і відсутні докази того, що працівники управління здійснили всі належні та передбачені законодавством заходи та дії задля захисту порушеного права ОСОБА_3 за його зверненням (адже це не здійснювалося) . Проявляється груба протиправна бездіяльність правоохоронних органів, за результатом чого ОСОБА_3 потребує судового захисту. Зрозуміло, що поліцією до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомості та інформація за викладеними подіями й обставинами заявою від 03.01.2024 року щодо повідомлення про правопорушення (злочин) не внесені, хоча описані дії з боку порушника явно підпадають під кваліфікацію ст. 356. КК України (Самоправство) . Права заявника (скаржника) порушені. В даному випадку уповноваженими службовими особами поліції не виконано і не виконуються вимоги ст. 214 КПК України, відомості за заявою не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку та у строки, регламентованих чинним КПК України. Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування (ч. 1) . Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч. 2 ст. 214 КПК України) . Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч. 4 ст. 214 КПК України) . До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України) . З правових підстав доцільно визначитися, що за змістом закону встановлений чіткий обов`язок внесення слідчим чи прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР із встановленням обмеженого процесуального строку для його виконання після отримання відповідної заяви чи повідомлення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. Викладені в такому повідомленні обставини підлягають перевірці, але така перевірка повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України про що приймається відповідне процесуальне рішення уповноваженою службовою особою. Відповідно до п/п 2 п. 1 розд. II Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, згідно п/п 7 п. 2 розд. II вказаного Положення до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення. Аналіз вищезазначених положень закону України, а також Положення дає підстави для висновку про те, що чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для дізнавача, слідчого, керівників відповідних підрозділів відділу дізнання та слідчого відділення чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згаданий обов`язок не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Положення ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді є бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 2 КПК України визначено завдання кримінального судочинства, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Положеннями ч. 2 ст. 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування при проведенні досудового розслідування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. На підставі оцінки зібраних під час проведення досудового розслідування доказів, здійсненої відповідно до вимог ст. 94 КПК України, зокрема, дізнавачем, приймається відповідне процесуальне рішення, що має бути викладене в формі постанови та відповідати вимогам, викладеним у ст. 110 КПК України, а саме: мотивувальна частини повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. По строках звернення до суду зі скаргою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. За приписами ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Наведені обставини є підставою для ініціювання клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою. На підставі наведеного прохання: 1. Поновити строк звернення до суду зі скаргою щодо протиправної бездіяльності поліції, зобов`язання вчинити дії, починаючи з 28.10.2024 року дня ознайомлення з відповіддю на адвокатський запит, як єдиного інформування правоохоронними органами про результати звернення ОСОБА_3 від 30.07.2024 року. 2. Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб з числа дізнавачів, слідчих та начальників відповідних підрозділів Сумського РУП ГУНП у Сумській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей, по невнесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення (злочин) , відображене заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року. 3. Зобов`язати посадову особу з числа дізнавачів, слідчих та начальників відповідних підрозділів Сумського РУП ГУНП у Сумській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей, відповідно до вимог та в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення (злочин) , відображене заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року, розпочати досудове розслідування та протягом 24 годин з моменту реєстрації таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 4. З призначенням скарги до розгляду витребувати від Сумського РУП ГУНП у Сумській області матеріали за заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року (вхідний № 43365/24 від 11.11.2024 року) (а. п. 1-7) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.11.2024 року у справі № 592/18638/24, провадження № 1-кс/592/7655/24 було відкрито судове провадження у справі за скаргою представниці заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність поліції, зобов`язання вчинити дії. Судове засідання за скаргою представниці заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність поліції, зобов`язання вчинити дії було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.11.2024 року на 11 годину 00 хвилин. У судове засідання було викликати заявника, слідчого. Копію даної ухвали було постановлено невідкладно направити сторонам. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 13.11.2024 року ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. п. 28) .

14.11.2024 року представниця заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 надіслала на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про проведення судового засідання 14.11.2024 року, із змісту якої вбачається, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться на розгляді справа № 592/18638/24 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність посадової особи Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вимоги за скаргою сформовані як: - поновити строк звернення до суду зі скаргою; - визнати протиправною бездіяльність посадових осіб з числа дізнавачів, слідчих та начальників відповідних підрозділів Сумського РУП ГУНП у Сумській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей, по невнесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення (злочин) , відображене заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року; - зобов`язати посадову особу з числа дізнавачів, слідчих та начальників відповідних підрозділів Сумського РУП ГУНП у Сумській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей, відповідно до вимог та в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення (злочин) , відображене заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року, розпочати досудове розслідування та протягом 24 годин з моменту реєстрації таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Обставини та підстави звернення до суду зі скаргою є актуальними та потребують їх вирішення шляхом задоволення. Прохання до суду, судове засідання Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 592/18638/24 14.11.2024 року провести без участі особисто заявника за скаргою (скаржника) ОСОБА_3 та без участі захисника адвоката ОСОБА_4 . Скаргу прохання задовільнити (вхідний № Еп-22940/24 від 14.11.2024 року) (а. п. 30) .

В судове засідання представник Сумського РУП ГУНП в Сумській області не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги по суті, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Ознайомившись із скаргою, з доданими до неї копіями документів, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

Ст. 356 КК України Самоправство розд. XV Кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальні правопорушення проти журналістів передбачена кримінальна відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, яке карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до двох років.

Суспільна небезпечність вказаного кримінального правопорушення визначається тим, що він порушує встановлений порядок реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, призводить до дезорганізації нормальної діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, а також до порушення прав та законних інтересів інших фізичних та юридичних осіб. З об`єктивної сторони для наявності даного кримінального правопорушення необхідно встановити сукупність таких трьох ознак: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підприємством, установою чи організацією) ; в) заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами, наприклад, всупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу, вселяється в надану йому квартиру, не дочекавшись, доки її покинуть колишні мешканці, або вселяється у вільну квартиру без наявності ордера, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна тощо. Оспорюваність таких дій означає, що інша фізична або юридична особа вважає їх неправомірними. Чи дійсно у винного було відповідне право, чи воно було уявним значення не має. Дійсне право це право, що належить особі в силу закону, договору чи іншої підстави. Уявним (передбачуваним) є право, яке в дійсності особі не належить, але вона помилково вважає, що має це право (наприклад, реалізатор, якому протягом декількох місяців затримували виплату заробітної плати, вважає, що має право взяти її з виторгу, або квартиронаймач знає про своє переважне право на одержання кімнати, що звільнилася у комунальній квартирі, і займає її, не дочекавшись рішення офіційного органу, який відає розподілом житла. Утім і за наявності рішень уповноважених органів права особи мають бути реалізовані у встановленому законом порядку, а не на її власний розсуд. Якщо ж особа, щодо якої мали місце самовільні дії, не має претензій до особи, яка їх вчинила, склад самоправства відсутній. Цей злочин може бути вчинений як у присутності, так і у відсутності потерпілого, як без насильства, так і з його застосуванням. У разі застосування насильства самоправство кваліфікується за сукупністю з відповідними злочинами проти життя і здоров`я. Оспорювання може мати місце до вчинення дій, у момент їх вчинення або після їх вчинення. Самоправство відсутнє, якщо дії ким-небудь оспорюються, але права чи обов`язки особи реалізуються відповідно до закону чи іншого нормативно-правового акта. Самоправство є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Поняття значної шкоди є оцінним і вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Якщо ж самоправні дії є способом вчинення іншого, більш тяжкого злочину, наприклад, примушування боржника до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань (ст. 355 КК України) , то дії винного слід кваліфікувати лише за статтею, яка передбачає відповідальність за конкретні самоправні дії, додаткова кваліфікація за ст. 356 КК України не потрібна, оскільки в такому разі є конкуренція між загальною (ст. 356 КК України) і спеціальною (відповідна частина ст. 355 КК України) нормою, при якій дії повинні кваліфікуватися за спеціальною нормою. Самоуправство, яке не завдало значної шкоди інтересам зазначених осіб, тягне за собою відповідальність за ст. 186 КУпАП як адміністративний проступок, за умови наявності в діях особи складу даного адміністративного правопорушення, з урахуванням того, що об`єктом даного адміністративного правопорушення є відносини в сфері державного управління або які посягають на встановлений порядок управління. Злочин вважається закінченим з моменту настання наслідків значної шкоди інтересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника. Суб`єктивна сторона самоправства характеризується умисною виною. Винний усвідомлює, що самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчиняє дії, передбачає, що його дії можуть завдати значної шкоди інтересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника і бажає або свідомо припускає настання такої шкоди. Мотиви вчинення самоправних дій (скрутне матеріальне становище, помста, прагнення примусити особу вчинити певні дії тощо) на кваліфікацію не впливають, але можуть враховуватися при призначенні покарання. Відповідальність за ст. 356 КК України виключається, якщо особа сумлінно помиляється у законності своїх дій. Суб`єктом самоправства може бути лише приватна особа, якій виповнилося 16 років. Службова особа, яка вчинила самовільні дії, підлягає відповідальності за ст. 365 КК України.

Так, положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, дізнавача, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою (особами) суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність) , вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

За положеннями ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею особливої частини КК України.

Отже, КК України визначено, які саме діяння є кримінальними правопорушеннями, в чому полягає об`єктивна та суб`єктивні сторони того чи іншого діяння, кваліфікуючі ознаки та інше.

У випадках, якщо у заяві чи повідомленні є об`єктивні дані, що свідчать дійсно про ознаки складу кримінального правопорушення, то є підстави вважати таке звернення саме заявою про вчинене кримінальне правопорушення і лише за такими заявами приймаються передбачені законом процесуальні рішення.

Таким чином, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення і їх відсутність у заяві, в контексті вказаних норм закону вказує на відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Такий порядок застосування норм чинного законодавства висловлено і в правовій позиції Верховного Суду, який у постанові від 30.09.2021 року у справі № 556/450/18, провадження № 51-4229км20 зазначив про те, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення ( ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Фактично в заяві ОСОБА_3 від 30.07.2024 року наведені припущення та висловлено декларативні власні міркування з питань діяльності практичного психолога ОСОБА_8 щодо видачі вищезазначеної довідки без належних, як на думку заявника, підстав.

Однак, жодного доказу на підтвердження можливого вчинення будь-яких злочинних дій практичним психологом ОСОБА_8 зі змісту заяви не вбачається.

Крім того, обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є умисне, самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина.

Для кваліфікації дій як самоправства необхідно зазначити, яким конкретно суб`єктом вони оспорюються, кому саме заподіяна шкода та її розмір. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04.09.2019 року у справі № 473/1608/18, провадження № 51-2860км19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84092659) .

Проте, в скарзі представниці заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 взагалі не йдеться про те, чи була в даному випадку заподіяна шкода, кому саме вона була заподіяна та не зазначений її розмір.

Оскільки у заяві ОСОБА_3 не зазначено реальних і вагомих об`єктивних даних, які свідчать про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, відтак його заява не може вважатися такою, що підлягає реєстрації в ЄРДР. За таких умов, підстави для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 від 30.07.2024 року відсутні.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, в тому числі, у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) .

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Також, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18, провадження № 11-1263апп18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79684962) .

Разом з тим, слідчий суддя вважає доводи представниці заявника абсолютно необґрунтованими, а викладені в скарзі обставини не містять даних, які б взагалі достовірно свідчили про наявність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а тому підстави для задоволення скарги не вбачаються.

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.05.2016 року у справі № 592/4030/16-ц, провадження № 2/592/1483/16 позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів було задоволено. Було ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 25.04.2016 року. Було ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів на користь ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягувати з 25.04.2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, було ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. . Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. При цьому суд дійшов висновку про те, що відповідач працює, має заробіток, однак матеріальної допомоги на дитину в достатньому обсязі не надає. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Рішення набрало законної сили 27.05.2016 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57695769, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. п. 35, 36) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2016 року у справі № 592/5731/16-ц, провадження № 2/592/1759/16 позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 було задоволено. Шлюб, зареєстрований 06.06.2014 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 395, між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_10 було ухвалено відновити її дошлюбне прізвище ОСОБА_11 . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. . Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. При цьому в рішенні зазначено про те, що позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що з 06.06.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки чоловік змінив своє відношення до неї та до доньки, яке виражалося систематичними доріканнями та проявом насильства та рукоприкладства до неї, відповідач повертався додому пізно вночі в нетверезому стані, пиячив, мотивуючи ти, що має коханку, неодноразово виганяв з дому; вона вважає, що втрачені всі фізичні та духові зв`язки між ними, з відповідачем спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе; вона просила суд розірвати шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище ОСОБА_11 . Рішення набрало законної сили 03.08.2016 року ( ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. п. 37) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2021 року у справі № 592/3352/20, провадження № 2/592/190/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_13 , третя особа: Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради про встановлення способу участі у вихованні доньки, було задоволено частково. Було ухвалено встановити ОСОБА_3 порядок його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень з донькою: 1) кожного вівторка та четверга, щомісяця, з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; 2) першої і третьої суботи місяця з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, та першої і третьої неділі місяця з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. У період святкових днів, канікул дитини та у період відпусток батьків, дитина проводить час з одним із батьків, за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_3 840 грн. 80 коп. судового збору. Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. При цьому судом було встановлено, що Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок від 13.12.2020 року, в якому вважає за можливе з метою забезпечення права батька на участь у вихованні доньки, враховуючи вік та інтереси дитини, визначити порядок участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистих зустрічей щовівторка та щочетверга з 17 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин. Перша і третя субота місяця з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. Перша і третя неділя місяця з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин. Щодо святкових днів та канікул, зустрічі (включаючи довготривалі) можливо проводити лише за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Отже, суд дійшов висновку про те, що, беручи до уваги встановлені обставини, і те, що існують певні складнощі спілкування та виховання між батьками і донькою, стать дитини (жіноча) , її вік (6 років) , стан здоров`я дитини, відвідування дитячого садочку, слід частково погодитися із висновком Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, але в цілому спосіб побачень запропонований службою, є найбільш прийнятний і враховує інтереси та умови життя дитини, стосунки між сторонами, не є обтяжливим для сторін і дитини. Рішення набрало законної сили 16.03.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94145550, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. п. 39-41) .

Постановою Сумського апеляційного суду від 16.03.2021 року у справі № 592/3352/20, провадження № 22-ц/816/453/21 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2021 року було змінено в частині вирішення вимог про визначення порядку участі у вихованні дитини у період канікул, святкових днів, відпусток, та було викладено абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: Встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : половина терміну шкільних канікул дитини, святкових днів, щорічної відпустки батька, дочка Вероніка проводить з батьком за попередньою згодою дитини, з урахуванням стану її здоров`я, з правом виїзду за межі м. Суми. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанова набрала законної сили 16.03.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95549283, ІНФОРМАЦІЯ_10 (а. п. 42-46) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2024 року у справі № 592/7301/22, провадження № 2/592/71/24 було відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_14 в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа: Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради про усунення перешкод у зустрічах, спілкуваннях та прийняття участі у вихованні неповнолітньої дитини. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. При цьому суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_3 про відвід не містить посилання на конкретні пункти ч. 1 ст. 36 ЦПК України. Підставою для заявлення відводу позивач зазначає обставини, що на його думку, є проявом суб`єктивного упередженого відношення до сторони позивача та лояльного ставлення до сторони відповідача, а саме: те, що судом було постановлено ухвалу про поновлення представнику відповідача ОСОБА_15 процесуального строку для подання заяви про виклик та допит в якості свідків по справі: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та долученння до матеріалів справи надані представником відповідача ОСОБА_15 докази: - довідку про психологічне обстеження емоційного стану дитини; - відповідь Сумського ВП ГУНП в Сумській області; - висновок Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради щодо визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Враховуючи вищезазначені обставини та те, що відвід був заявлений у зв`язку з незгодою сторони з процесуальними рішеннями судді, тому, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, він не підлягає задоволенню. Інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, у тому числі обставин лояльного ставлення до сторони відповідача, встановлено не було. З урахуванням наведеного, заява про відвід судді задоволенню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 22.01.2024 року ( ІНФОРМАЦІЯ_11 (а. п. 47) .

Отже, оскільки до теперішнього часу остаточне рішення у справі № 592/7301/22, провадження № 2/592/71/24 не ухвалене, оскільки головуючим суддею у даній цивільній справі оцінка письмовому доказу, а саме: Довідці про психологічне обстеження емоційного стану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надана не була, відтак, на думку слідчого судді, поданням заяви щодо повідомлення про правопорушення (злочин) від 30.07.2024 року, ОСОБА_3 , насправді, мав на меті не притягнення винної, на його думку, особи до передбаченої законом кримінальної відповідальності, а спонукання суду в цивільному судочинстві до визнання даного конкретного доказу недопустимим (ст. ст. 78, 411 ЦПК України) , що, в свою чергу, може бути розцінено як зловживання своїми процесуальними правами (ст. ст. 44, 141, 148, 262 ЦПК України) .

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

Згідно абз. абз. 1, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатський запит письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ) .

Із змісту п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України вбачається, що терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення, зокрема, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом;

А п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що учасниками кримінального провадження, є, в тому числі, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, заявник.

Стрімкий розвиток кримінальних процесуальних відносин, зокрема, які складаються на стадії досудового розслідування кримінального провадження, зумовив появу такого нового учасника (суб`єкта) кримінального провадження як інша особа, права чи законні інтереси якої, обмежуються під час досудового розслідування. Кримінальна процесуальна характеристика будь-якого учасника кримінального провадження передбачає визначення поняття такого учасника кримінального провадження, підстав його участі, його процесуальний статус, (права та обов`язки) , час під час якого особа перебуває у відповідному стані та юридична відповідальність у разі порушення обов`язку. Відповідно до норм КПК України, інша особа, права чи інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, має право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України та мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Із змісту ст. 220 КПК України вбачається, що клопотання іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

В свою чергу, питання пов`язані з реалізацією адвокатом інституту адвокатського запиту, регулюються спеціальним Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність , яким визначено строки розгляду адвокатського запиту та неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит.

Таким чином, адвокатський запит за своїм змістом не є клопотанням в розумінні ст. 220 КПК України.

Чинний КПК України не передбачає обов`язку прокурора, слідчого, дізнавача, керівника органу досудового розслідування, керівника органу дізнання надавати відповіді на адвокатський запит, відповідно, й слідчий суддя позбавлений можливості покласти такі обов`язки на орган досудового розслідування.

Крім того, матеріали судового провадження не містять доказів того, що ОСОБА_3 та його представниця адвокат ОСОБА_4 скористалися правом подання клопотань, у відповідності до ст. ст. 3, 220 КПК України.

Таким чином, оскільки надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому саме кримінальним процесуальним законом (ст. 24 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність , ст. 220 КПК України) ; оскільки адвокатський запит згідно ст. 24 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність за своїм змістом не є клопотанням в розумінні ст. 220 КПК України; оскільки чинний КПК України не передбачає обов`язку прокурора, слідчого, дізнавача, керівника органу досудового розслідування, керівника органу дізнання надавати відповіді на адвокатський запит; оскільки матеріали судового провадження не містять доказів того, що інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, а саме: ОСОБА_20 та його представниця адвокат ОСОБА_4 скористалися правом подання клопотань, у відповідності до ст. ст. 3, 220 КПК України, відтак прихожу до висновку про те, що інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, а саме: ОСОБА_20 та його представниця адвокат ОСОБА_4 діяли не у суворій відповідності вимогам чинного КПК України.

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.11.2024 року у справі № 592/18642/24, провадження № 1-кс/592/7656/24 скаргу представниці заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на протиправну бездіяльність поліції, зобов`язання вчинити дії щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було повернуто особі, яка її подала. Копію ухвали про повернення скарги було постановлено невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами. Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому законом. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Ухвала не набрала законної сили ( ІНФОРМАЦІЯ_13 (а. п. 48, 49) .

КПК України на сьогодні не містить у собі ані визначення поняття зловживання процесуальними правами , ані чіткого алгоритму дій суду при виявленні відповідних недобросовісних дій одного з учасників процесу (за деякими виключеннями) . Однак, судова практика, в тому числі Європейського суду з прав людини, вже має необхідні напрацювання, що надає можливість судам своєчасно реагувати на відповідні дії учасників кримінального процесу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці приділяв увагу цьому питанню, зокрема, у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain , від 07.07.1989 року, заява № 11681/85) ЄСПЛ вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їхніх дій, спрямований на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом. Тож Європейським судом з прав людини було визнано верховенство права як основу судового процесу і будь-яке невілювання цього принципу з боку учасників є недопустимим.

Зазначені положення втілені й у практиці Верховного Суду. Так, в ухвалі від 30.05.2018 року у справі № 676/7346/15-к, провадження № 51-1512ск18 колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами. Однак заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права ( ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Таким чином, незважаючи на відсутність прямої вказівки в КПК України на заборону зловживання процесуальними правами, Верховним Судом було сформульовано правовий висновок щодо застосування загальноправового принципу заборони зловживання процесуальними правами і до відносин, що виникають у кримінальному процесі.

В іншій справі колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.04.2019 року у справі № 306/1602/16-к, провадження № 51-1925км18 звернула увагу на те, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання ( ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Тож критеріями, за якими можна розпізнати наявність зловживань з боку окремих учасників процесуальними правами, є: по-перше, наявність відповідного права особи (без надання якого особі законодавством неможливе його використання взагалі й зловживання ним, зокрема) ; по-друге, невикористання особою цього права або неналежне його використання (зокрема, використання на шкоду правам інших учасників провадження, меті кримінального провадження, інтересам суспільства) . Жоден учасник кримінального процесу не може використовувати процесуальне право не за його призначенням (з іншою метою ніж передбачено КПК України) . Тож за наявності цих ознак відповідні дії учасника процесу можуть та мають бути визнані зловживанням процесуальними правами. При цьому реалізація вказаного права судом є необхідною умовою забезпечення належного руху розгляду справи та забезпечення прав інших учасників процесу.

Кримінальний процес є найбільш чутливим зі всіх інших, оскільки зачіпає основоположні права людини. Права учасника процесу, надані законодавчими нормами з метою забезпечення реальної можливості захисту особою своїх прав, але використання їх на шкоду іншим учасникам веде до нівелювання всіх зусиль учасників кримінального процесу. Тож боротьба зі зловживаннями в кримінальному процесі має бути метою не тільки суду, а й усіх учасників процесу. Лише дотримання всіма учасниками процесу встановлених процесуальних правил, використання наданих прав виключно з метою захисту прав особи, недопущення маніпулювання цими дефініціями може забезпечити процес скорочення строків розгляду кримінальних проваджень та рух кримінальної юстиції до європейських стандартів. При законодавчих змінах у цьому напрямку держава має забезпечити закріплення на законодавчому рівні маркерів для визначення відповідних дій зловживаннями, аби уникнути вільного тлумачення цього питання та недопущення правової невизначеності.

Отже, подання представницею заявника ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 декількох, не однієї скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, розцінюється слідчим суддею як зловживання своїми процесуальними правами.

Крім того, при постановленні даної ухвали були враховані висновки, викладені в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 18.11.2022 року у справі № 991/5403/22, провадження № 11-сс/991/405/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107425944) , в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 24.01.2022 року у справі № 991/8390/21, провадження № 11-сс/991/67/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102700525, ІНФОРМАЦІЯ_16 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги представниці заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 щодо протиправної бездіяльності поліції, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без участі особи, яка подала скаргу, відтак строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга подається на ухвали слідчого судді безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1