Справа № 639/6940/24
Провадження №1-в/639/655/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, засудженої

- 08.07.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 23.09.2021 року Московським районним судом м. Харкова, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року, за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до вимог ст. 82 КК України звернулася засуджена ОСОБА_4 .

В мотивування свого клопотання засуджена зазначила, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року було частково задоволено її клопотання та приведено вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 року до вимог Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, у зв`язку із чим просила заміни їй невідбуту частину покарання більш м`яким, не пов`язаним з позбавленням волі.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його необгрунтованість. Зазначив, що засуджена за час тримання під вартою характеризується посередньо, за час відбування покарання не заохочувалася та до суспільно-корисної праці не залучалася, будь-яких відомостей про те, що засуджена стала на шлях виправлення матеріали справи не містять.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженої та матеріали судової справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за умисний нетяжкий злочин.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згдіно ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.05.2020 р. по 19.06.2021 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирок Московського районного суду м. Харкові від 23.09.2021 набрав законної сили 24.10.2022.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засуджену ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Визначено вважати ОСОБА_4 такою, що засуджена вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року засуджену ОСОБА_4 тимчасово залишено у слідчому ізоляторі на період розгляду справи в суді за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 307 КК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 року ОСОБА_4 тимчасово залишено у слідчому ізоляторі на період розгляду справи в суді за ч.2 ст. 185 КК України.

Початок строку відбування покарання рахується з 05.03.2024 року, кінець строку 22.01.2025 року.

Як вбачається з характеристики, за час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнена ОСОБА_4 характеризується посередньо, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку СІЗО не порушує. На профілактичних обліках не перебуває. Адміністрацією установи не заохочувалася та до суспільно-корисної праці не залучалася. Має охайний зовнішній вигляд, приліжкову тумбу утримує у чистоті, обов`язки чергового по камері виконує. Тримається в приміщенні з невеликою чисельністю засуджених, в середовищі яких конфлікти не виникають. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи поводить себе стримано, ввічливо та тактовно, під час діалогу відверта, на контакт іде охоче, законні вимоги персоналу виконує. Підтримує соціально-корисні зв`язки із рідними шляхом отримання від них продуктових та речових посилок, шляхом короткострокових побачень та за допомогою ІР-телефонії.

Відповідно до довідки начальника фінансового відділу слідчого ізолятору, ОСОБА_4 за час перебування в СІЗО не була залучена до роботи з господарського обслуговування та у виробничих майстернях, заробітної плати не отримувала, доходу не має.

Так, згідно матеріалів, наданих до суду за час відбування покарання ОСОБА_4 не заохочувалась адміністрацією установи, а також до неї не були застосовані стягнення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 82 КК України, є не тільки відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

НА підставі вищевикладеного, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і форму вини, а також поведінку ув`язненої за час тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», яка характеризується посередньо, до суспільно-корисної праці не залучалася, заробітню платню не отримувала, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, заохочень не має, суд приходить до висновку, що засуджена не довела, що вона стала на шлях виправлення.

Посилання засудженої ОСОБА_4 на той факт, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року було приведено вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 року до вимог Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, не є правовою підставою для застосування статті 82 КК України, оскільки головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю поведінкою і сумлінним ставленням до виконання обов`язків довів, що став на шлях виправлення.

Таким чином, під час розгляду зазначеного клопотання не встановлено правових підстав для застосування до засудженої ОСОБА_4 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, у зв`язку із чим дане клопотання є передчасним, необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженій, що повторне звернення з приводу заміни не відбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1