У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року, якою накладено арешт на майно, що 31 серпня 2024 року вилучено в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про арешт майна вилученого 31 серпня 2024 року в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про арешт майна вилученого 31 серпня 2024 року в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Накладено арешт на речові докази, а саме на футболку чорного кольору, шорти чорного кольору, сланці чорного кольору бренду "PUMA", упаковані до сейф-пакету НПУ №WAR1768534, та мобільний телефон марки Айфон 15 про, з сім карткою НОМЕР_1 , Imei 1) НОМЕР_2 , 2) НОМЕР_3 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що слідчий суддя безпідставно здійснив розгляд клопотання без виклику та повідомлення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, чим порушив право останнього збирати і подавати слідчому судді докази, яким би спростовувалось клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Апелянт наполягає на тому, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого не врахував правову підставу, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, можливий розмір шкоди, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вважає, що розмір шкоди завданий кримінальним правопорушенням є явно неспіврозмірним розміру вартості арештованого майна.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання слідчого про арешт майна, що 31 серпня 2024 року вилучено в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 в межах кримінального провадження № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В клопотанні зазначено, що СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.08.2024 близько 23.00год. ОСОБА_6 проїжджав на мотоциклі по АДРЕСА_1 , де побачив ОСОБА_7 з його товаришем ОСОБА_8 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка. Бажаючи помститись за словесну образу, ОСОБА_9 покликав своїх знайомих, особи яких на даний час слідством не встановлені. Після чого, між ОСОБА_6 і його товаришами з одного боку та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з іншого боку, розпочалась бійка. Після закінчення бійки ОСОБА_7 почав збирати із землі розкидані речі, як свої, так і інших учасників бійки. Свою барсетку, у якій знаходились грошові кошти та особисті документи, він затиснув під рукою. Крім того, у руках тримав сумки інших учасників. Після цього до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_6 та забрав сумки своїх знайомих. В цей же час, побачивши у ОСОБА_7 під рукою барсетку та розуміючи, що вона належить йому і там можуть знаходитись цінні речі, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що його протиправні дії носять відкритий характер та зрозумілі потерпілому, вихватив з-під його руки барсетку, у якій знаходились грошові кошти та особисті документи. Не реагуючи на зауваження потерпілого, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаками по голові та відкрито заволодів його майном, а саме барсеткою, в якій знаходились особисті документи та грошові кошти в сумі 800 доларів США в еквіваленті на національну валюту 32952,08грн., спричинивши тим самим матеріальний збиток на вказану суму. Після чого з викраденим майном зник з місця події.

В ході проведення досудового розслідування, 31.08.2024 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час затримання при особистому обшуку було виявлено та вилучено чоловічий одяг, а саме: футболку чорного кольору, шорти чорного кольору, сланці чорного кольору бренду «PUMA», упаковано до сейф-пакету НПУ №WAR1768534, мобільний телефон марки Айфон 15 про, з сім карткою НОМЕР_1 , Imei 1) НОМЕР_2 , 2) НОМЕР_3 упаковано до сейф-пакету НПУ №WAR1124428.

Подане слідчим клопотання про арешт вищевказаного вилученого майна мотивоване тим, що вилучене 31.08.2024 в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 майно, відповідає критерію речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України. Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, призначення необхідних експертиз, слідчих дій, а також збереження наявної інформації, що містяться в вилучених речах.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що зазначене в клопотанні слідчого майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, може містити на собі сліди кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні та збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження, наклавши арешт на майно.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. В межах цього кримінального провадження органом досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 .

В ході проведення досудового розслідування, 31.08.2024 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час затримання при особистому обшуку було виявлено та вилучено чоловічий одяг, а саме: футболку чорного кольору, шорти чорного кольору, сланці чорного кольору бренду «PUMA», упаковано до сейф-пакету НПУ №WAR1768534, мобільний телефон марки Айфон 15 про, з сім карткою НОМЕР_1 , Imei 1) НОМЕР_2 , 2) НОМЕР_3 упаковано до сейф-пакету НПУ №WAR1124428.

Постановою слідчого від 31.08.2024 року вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_6 речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи, що вилучені речі можуть бути використані як докази вчинення кримінального правопорушення, слідчий клопотав про накладення арешту на вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_6 майно.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен в тому числі враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці вимоги закону спрямовані на те, щоб арешт майна не привів до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ст.ст. 170-173 КПК України та доцільно до обставин, задоволено клопотання слідчого.

У цьому кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що речі, на які накладено арешт, мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що оскільки в судовому засіданні була встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та що зазначене в клопотанні слідчого майно має значення речових доказів по вказаному кримінальному провадженню, то з метою забезпечення збереження цього майна необхідно накласти на нього арешт.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому не є слушними доводи апелянта про те, що слідчий суддя безпідставно арештував майно, яке було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_6 .

Твердження апелянта, про те, що слідчий суддя безпідставно здійснив розгляд клопотання без виклику та повідомлення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника не є слушними, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Доводи апелянта про те, що вартість арештованого майна є явно неспіврозмірною розміру шкоди завданий кримінальним правопорушенням є неприйнятними, оскільки на вилучене в ОСОБА_6 майно було накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

З урахуванням викладеного вище, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року, якою накладено арешт на майно, що 31 серпня 2024 року вилучено в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 в межах кримінального провадження № 0000849 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: