ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2737/24 Справа № 192/2442/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000651 від 12 жовтня 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.07.2017 Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;

- 10.09.2020 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами соком на два роки; на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 23.02.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК призначено остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, частини невідбутого покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року, визначивши остаточно до відбуття чотири роки чотири місяці позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою в період з 12.10.2018 по 14.10.2018 із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Цим же вироком також визнано винуватим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК ОСОБА_7 , рішення щодо якого не оскаржується в апеляційному порядку.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватий за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення, за таких обставин.

11.10.2018 близько 23-40 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою домовленістю між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, а ОСОБА_7 діючи повторно, прибули на автомобілі ВАЗ 21120 д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , під керуванням ОСОБА_7 та автомобілі «SIAT IBIZA» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 на АДРЕСА_3 . Де реалізуючи свій злочинний намір, підійшли до адміністративної будівлі, яка належить ПАТ «Укртелеком», розташована за адресою: АДРЕСА_3 та шляхом пошкодження вікна намагалися проникнути всередину, однак свій злочинний умисел не довели до кінця по причинам, які не залежали від їх волі, так як були затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину, тим самим вчинили за попередньою змовою групою осіб, незакінчений замах на таємне викрадення, поєднане з проникненням у приміщення, станційного обладнання ПАТ «Укртелеком» загальною вартістю 70 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з висновками суду щодо визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким його виправдати.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність вироку суду, таким, що не відповідає вимогам ст. 370, 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). В основу вироку суд фактично поклав показання поліцейських ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є зацікавленими особами, а також протокол огляду місця події від12.10.2018, при цьому суд за наявності численних суперечностей у доказах та обставинах справи, виніс обвинувальний вирок.

Встановивши фактичні обставини замаху на крадіжку, стороною обвинувачення помилково кваліфіковані діяння обвинуваченого ОСОБА_14 за ознакою проникнення у приміщення.

Згідно з показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , останні при виконанні службових обов`язків діяли за дорученням слідчого, якого в матеріалах провадження не має. Вони не бачили, які дії вчинялися обвинуваченими, оскільки було темно, самого проникнення вони теж не бачили, як і пошкодження вікна, а затримання відбулося, коли обвинувачені почали відходити від приміщення, що повністю узгоджується з їхніми показами. Крім того, за показами допитаних співробітників поліції, останні начебто бачили, як обвинувачені щось викидали на дорогу. Вони не були послідовні в своїх показах, зокрема щодо обставин, послідовності та характеру їх дій під час затримання обвинувачених на місці події, жорстоке поводження із затриманими, несвоєчасне забезпечення захисником, а показання одного свідка спростовуються показаннями іншого, що ставить під сумнів їх достовірність.

Захисник вказує на недоведеність належності обвинуваченим виявлених на місці події знарядь злочину, які зазначені в протоколі огляду місця події від 12.10.2018 та на який послався суд у вироку. Поліцейські повідомили, що одразу викликали СОГ, однак огляд місця події відбувався лише зранку 12.10.2018 з 10.06 по 12.20, а обвинувачених затримано близько 00.00 та доказів того, що ці речі та пошкодження спричиненні внаслідок дій саме обвинувачених стороною обвинувачення не доведено та судом оцінки не надано. З моменту затримання до часу проведення огляду місце скоєння злочину не було огороджено, мало вільний доступ будь-яких осіб. Матеріали справи не містять даних про змиви рук, зняття відбитків пальців з інструментів та речей, відповідні експертизи не проводилися.

Захист вказує, що наявність предмета, на яке посягає суб`єкт правопорушення, тобто майно Укртелеком не було визнано речовим доказом, його огляд стороною обвинувачення не проводився, що ставить під сумнів наявність цього майна в Укртелекомі, адже стороні захисту вказаний речовий доказ в порядку ст. 290 КПК не відкривався.

Суд послався у вироку як на доказ на висновок судово-товарознавчої експертизи №4577 від 10.12.2018, однак коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта,його опису та інше, водночас окрім заяви ПАТ Укретелком про викрадення, знищення або зловмисного пошкодження лінійно-кабельних споруд з довідкою, інших документів, що містять опис із зазначенням особливостей предмету посягання, в матеріалах справи відсутні. Не заявлено потерпілим і цивільного позову, що в сукупності свідчить про безпідставність пред`явленого обвинувачення.

Сторона захисту вважає протокол проведення слідчого експерименту від 12.10.2018 недопустимим доказом, оскільки не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно зізнавальні покази підозрюваним, що фактично розцінюється як його допит і не має в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК.

Захисник стверджує про відсутність в матеріалах справи постанови про призначення групи слідчих, що має наслідком недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_9 в режимі відеоконференції та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її необґрунтованість, вирок суду першої інстанції просила залишити без змін, а в задоволенні скарги відмовити. Крім того, на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_15 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , однак прокурор в судовому засіданні не підтримала подане клопотання, оскільки вважала, що воно не підлягає задоволенню у разі закінчення апеляційного розгляду.

Інші учасники не з`явилися, про дату, місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про відкладення від них не надходило та їх участь не є обов`язковою, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведений за їх відсутності відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та надані в судовому засіданні є частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: (1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; (2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Як слідує із вироку суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, пославшись на низку доказів, зокрема показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , а також письмові докази у провадженні.

Так, у вироку суд зазначив, свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснили, що вони працюють оперуповноваженими Солонянського ВП в Дніпропетровській області. В той день була отримана інформація про підготовку крадіжки, а тому вночі вони патрулювали місця можливих крадіжок і помітили два автомобіля марки SEAT і ВАЗ, які приблизно о 23:00 1:00 годин заїхали до недобудованої споруди напроти ПАТ «Укртелекому». З автомобілів вийшли два чоловіки, які пішли до приміщення ПАТ «Укртелеком», а через деякий час звідти почулись звуки тріскоту. В дворі нікого крім них не було. Далі ці дві особи почали відходити від приміщення і пішли в бік дороги, а тому було прийнято рішення про їх затримання. Свідки крикнули: «стій поліція» і обвинувачені зупинились, після чого їх затримали. Після цього була викликана слідчо-оперативна група. Також свідки пояснили, що під час затримання обвинувачені скинули перчатки, викрутку і ще якийсь інструмент.

В апеляційній скарзі обвинувачений ставить під сумнів достовірність показів даних свідків, оскільки вважає їх зацікавленими особами, які не були послідовними в своїх показах.

Перевіркою журналів та аудіозаписів судових засідань, які відбулися 08 січня 2020 року, де був допитаний свідок ОСОБА_16 та 27 травня 2020 року, коли був допитаний свідок ОСОБА_12 , апеляційним судом встановлено про часткову неузгодженість їх показів, зокрема в частині обставин, послідовності та характеру їх дій під час затримання обвинувачених на місці події, щодо наявності в них зброї, на що слушно вказує обвинувачений в апеляційній скарзі. Свідок ОСОБА_16 стверджував, що зброя була у напарника, в той час як ОСОБА_12 не зміг спочатку ствердно відповісти на питання суду з приводу цього і лише згодом вказав, що він був лише з ліхтариком. Не узгоджуються покази свідків і в частині їх місця перебування по відношенню до обвинувачених на місці події.

Аналогічні доводи обвинувачені заявляли і в суді першої інстанції під час допиту цих свідків, однак суд залишив їх поза увагою та, не надавши їм належної оцінки, не спростував їх, обмежившись посиланням у вироку, що покази свідків є узгодженими та послідовними і повністю підтверджують вину обвинувачених в сукупності з іншими доказами.

Суд першої інстанції послався у вироку як на доказ на протокол проведення слідчого експерименту від 12.10.2018 за участю ОСОБА_7 , не проаналізувавши його на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та чи дійсно він відтворює механізм скоєння кримінального правопорушення як зазначив суд, а не зводиться до надання ОСОБА_7 фактично зізнавальних показів.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Також обґрунтовано в апеляційній скарзі обвинувачений вказує на не встановлення належності вилучених в ході огляду місця події предметів, такі як викрутка, ліхтарик, рукавиці, які були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

В ході судового розгляду обвинувачені заперечували свою вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, стверджуючи, що вони разом з дружиною ОСОБА_7 приїхали в смт. Солоне, поставивши автомобілі, обвинувачені пішли в двір, підійшли до вікна приміщення ПАТ Укртелеком, однак вирішили відмовитися від вчинення крадіжки, тому почали йти в бік виходу з двору і в цей час їх затримали працівники поліції.

В судовій практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду напрацьовані правові висновки щодо тлумачення та практичного застосування принципів кримінального процесуального закону, передбачених, зокрема статтею 17 КПК (презумпція невинуватості та гарантія доведеності вини поза розумним сумнівом), зокрема в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, касаційний суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 також підтвердили, що обвинувачені почали відходити від приміщення і пішли в бік дороги, тому було прийнято рішення про їх затримання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що прокурор та представник потерпілого в ході судового розгляду в суді першої інстанції наполягали, зокрема на допиті свідка ОСОБА_11 та стороною обвинувачення вживалися заходи для забезпечення її явки в судове засідання для допиту. Оскільки за час судового розгляду свідок не з`являлася, тому суд відмовив в її допиті. Водночас матеріали справи не містять відомостей про направлення свідкові будь-яких судових повісток про її виклик до суду, як і примусового приводу в порядку ст. 140 КПК.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення та встановлених судом фактичних обставин справи обвинувачені мали умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення станційного обладнання ПАТ Укртелеком загальною вартістю 70 000 гривень.

Проте на викрадення якого саме майна обвинувачені посягалися не встановлено, речовим доказом воно не визнавалося. Відповідно до заяви ПАТ Укртелеком про викрадення, знищення або зловмисне пошкодження лінійно-кабельних споруд завдана сума збитку складає 750 гривень, а вартість обладнання, яке перебувало в кімнаті, а саме станційне обладнання (блоки та стойки) становить 70 000 гривень.

У кримінальному провадження в ході досудового розслідування проводилася судово-товарознавча експертиза, відповідно до висновку якої ринкова вартість майна ПАТ Укртелеком є значно вищою, ніж 70 000 гривень, зокрема вартість трьох блоків АЦО-11 складають по 55056,49 гривень кожен, два блоки АЦО-11 110 112,98 гривень, 12 стойок САРН-П у складі блоків СНП-2М 86 757,00 гривень, стойка телеграфної апаратури ТТ-144/48 35984,15 гривень, вартість іншого майна не визначалася, оскільки наданої інформації не достатньо для проведення дослідження, а саме відсутні дані щодо товарної характеристики виробу.

При цьому на дослідження експертові була надана фотокопія інвентаризаційного опису дорогоцінних металів, що містяться в напівфабрикатах, вузлах і деталях обладнання, приладах та інших виробах № 38 від 17.10.2017 Дніпропетровської філії ПАТ Укртелеком, на дослідження майно не надавалося.

Інкримінований ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочин, передбачений ст. 185 КК, з урахуванням положень ст. 15 КК, є злочином з матеріальним складом, тому для встановлення наявності або відсутності складу даного злочину має особливе значення доказування, що було предметом кримінального посягання.

Суд першої інстанції не навів у вироку переконливих висновків з посиланням на докази кримінального провадження, що предметом посягання, а саме таємного викрадення, поєднаного з проникненням у приміщення було саме станційне обладнання ПАТ «Укртелеком» (блок АЦО-11 придбаного в 1994 році, блок АЦО-11 придбаного в 1993 році, 2 блоки АЦО-11 придбаних в 1991 році, блок АЦО-11 придбаного в 1989 році, блок УСО-01 придбаного в 200 році, блок УСО-01 придбаного в 1990 році, блок ОСА-13А придбаного в 1991 році, блок ОСА-13А придбаного в 1991 році, блок ОПМ-11А придбаного в 2004 році, блок ОПМ-11Б придбаного в 2004 році, блок ОПМ-14 придбаного в 2004 році, 6 стойок ТУУ-600 в складі блоків УМ100/120 ВС П. придбаних в 1991 році, 2 УПВТ 1.2, придбаних в 2003 році, 12 стойок САРН-П у складі блоків СНП-2М, придбаних в 1990 році, - стойки телеграфної апаратури ТТ-144/48 придбаної в 1990 році) загальною вартістю 70 000 гривень.

Під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 не перевірена можливість викрадення вказаного майна через вікно або іншим чином.

Між тим, суд не надав належної правової оцінки вищевказаному, не навів у вироку переконливих мотивів, чому він бере до уваги кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, та чи є вони допустимими й такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.

Доказування стороною обвинувачення об`єктивної сторони кримінального правопорушення у даному кримінальному провадження, а саме предмету злочину, набуває істотного значення і для застосування судом положень ст. 58 Конституції України та статті 5 КК, у взаємозв`язку із положеннями Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09 серпня 2024 року та яким було внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Дрібне викрадення чужого майна).

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з допущеними порушеннями судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти судове рішення по суті, а тому питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції наперед згідно з ч. 2 ст. 415 КПК, а мають бути вирішенні під час нового судового розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За положеннями ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Оскарженим вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому останній не звертався з апеляційною скаргою. Враховуючи характер пред`явленого їм обвинувачення, зокрема, що останнім інкримінується вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб та враховуючи, що в ході апеляційного розгляду виявлено допущені судом першої інстанції істотні порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення за результатами судового розгляду даного кримінального провадження, а також неповноту судового розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок стосовно ОСОБА_7 також, з метою недопущення порушення прав останнього та для всебічного, повного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи, що чинним КПК з одного боку, чітко визначені повноваження апеляційного суду, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, що покладено кримінальним процесуальним законом на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК не входять зазначені порушення вимог чинного законодавства, однак, виходячи з вимог ст. 7 КПК, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести остаточне рішення у кримінальному провадженні, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, дослідити докази та дати їм належну правову оцінку з точки зору їх допустимості та достовірності та ухвалити рішення, яке буде відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості.

На підставі розпорядження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.08.2023 про виконання вироку від 21.03.2023, що набрав законної сили, ОСОБА_6 був затриманий 26.10.2023 відповідно до рапорту працівниками СКП ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Постановою Верховного Суду від 18 липня 2024 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2023 стосовно ОСОБА_6 скасований та до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 15 вересня 2024 року. Враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується і призначається новий розгляд в суді першої інстанції, необхідно вирішити питання про обрання запобіжного заходу.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, даних про його особу, який раніше судимий, наявність міцних соціальних зв`язків в нього, одружений та має неповнолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, також з огляду на продовження військового стану та існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту є доцільним та достатнім у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризику можливого переховування від суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого є частково обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню повністю з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412, 415 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених за частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 10 листопада 2024 року включно, але не пізніше вирішення питання доцільності застосування такого запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, а саме:

- в період часу з 22.00 години до 06.00 години ранку не відлучатися без дозволу суду з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- прибувати до суду за кожним викликом суду;

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншим обвинуваченим у цьому кримінальному проводженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що порушення покладених на нього обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти в залі суду.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4