Провадження по справі № 1-в/752/67/24
У Х В А Л А

іменем України

"25" вересня 2024 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

про звільнення від покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014,-

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

встановив:

17 січня 2024 року заступник начальника Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 звернулася із поданням про звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014.

Подання вмотивовано тим, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст.213 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 21.10.2014 він був ознайомлений з порядком відбуття призначеного покарання та йому вручено направлення для відбуття громадських робіт у КП по утриманню зелених насаджень Голосіївського району. Між тим, засуджений ОСОБА_3 до відбуття громадських робіт не приступив, до КП по утриманню зелених насаджень Голосіївського району не з`явився. З моменту взяття засудженого на облік і до даного часу, останній жодного разу за викликом до органу з питань пробації не з`явився, громадські роботи не відбув. Вжитими заходами не виявилося можливим встановити його місце перебування і з`ясувати причини невиконання вироку суду. З моменту набрання вироком суду і до даного часу минуло майже 10 років, тобто на даний час закінчилися строки давності виконання вироку суду, тому подальше виконання вироку суду і перебування засудженого на обліку в органі з питань пробації, вважає недоцільним.

Прокурор подання підтримав, не заперечував проти його задоволення.

Представник органу з питань пробації та засуджений в судове засідання не з`явилися. Від представника органу з питань пробації надійшло клопотання про розгляд подання без його участі. Судом відповідно до вимог ч.5 ст. 539 КПК України прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності уповноваженої особи органу з питань пробації і засудженого, які належним чином повідомлені про судове засідання.

Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали особової справи № 08/20 14, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Частиною 4 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Таким чином, положення ст. 80 КК України застосовуються у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кc15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

3 огляду на викладене, зазначена норма кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв?язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Верховний Суд (зокрема, постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20.10.2021 у справі № 487/3326/15-к) неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. Проте ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Як вбачається із матеріалів особової справи, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст.213 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

22 вересня 2014 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 прийнятий до виконання Голосіївським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

21 жовтня 2014 року засуджений ОСОБА_3 з`явився до Голосіївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, був ознайомлений з порядком та умовами відбування громадських робіт, також йому вручено направлення для відбуття громадських робіт у КП по утриманню зелених насаджень Голосіївського району м. Києва.

З повідомлення Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Голосіївського району м. Києва від 27.10.2014 станом на 23.10.2024 засуджений ОСОБА_3 до відпрацювання громадських робіт не приступив.

За викликом до органу з питань пробації засуджений не з`явився.

Вжитими першочерговими розшуковими заходами місце знаходження засудженого, органу з питань пробації встановити не вдалося.

У зв`язку з чим, 01.12.2014 Голосіївським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві направлено матеріали про проведення розшукових заходів з метою встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_3 .

13.12.2014 Голосіївським УП ГУНП у м. Києві матеріали прийнято до виконання, засудженого ОСОБА_3 оголошено у розшук, заведено оперативно - розшукову справу № 01-115.

В ході проведення розшукових заходів місце перебування ОСОБА_3 не встановлено, серед померлих не значиться, під вартою не утримується, кордон не перетинав.

Також 01.12.2014 Голосіївський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся до прокуратури Голосіївського району м. Києва із поданням про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.

За повідомленням Голосіївського УП ГУНП у м. Києві 11.02.2015 внесено відомості до ЄРДР за № 0001312 за попередньою кваліфікацією за ч.2 ст. 389 КК України за ознаками ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді громадських робіт за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014.

Постановою ст. о/у ВКП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 оперативно-розшукову справу № 01-115 стосовно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з встановленням місця перебування останнього.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 27.06.2020 кримінальне провадження № 0001312 від 11.02.2015 за ознаками ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді громадських робіт за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

Між тим, після встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_3 , останній за викликом до Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не з`явився.

Станом на 23.11.2023 засуджений ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, призначених вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 не відбув.

Таким чином, за наслідками розгляду подання встановлено, що після постановлення вироку Голосіївським районним судом м. Києва вироку -13.08.2014, стосовно засудженого ОСОБА_3 11.02.2015 внесено відомості до ЄРДР за № 0001312 за попередньою кваліфікацією за ч.2 ст. 389 КК України.

Між тим, кримінальне провадження № 0001312 від 11.02.2015 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

Отже юридично - правові наслідки щодо зупинення та переривання строків давності виконання вироку суду, передбачені ч.3 та ч.4 ст. 80 КК України, у даному випадку до ОСОБА_3 не підлягають застосуванню, а засуджений ОСОБА_3 вважається таким, що після 13.08.2014 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до положень ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що у матеріалах особової справи відсутнє рішення суду про визнання ОСОБА_3 винуватим в умисному ухиленні від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також, закінчення строку давності виконання вироку, передбаченого ст. 80 КК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.80 КК України, ст.538, 539 КПК України, суд

постановив:

подання Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді громадських робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014.

Ухвала набирає законної сили закінчення строку на її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1