Справа № 457/201/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/844/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01.08.2024 року, у кримінальному провадженні № 00003011, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307, ст.126-1 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю :

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника- адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01.08.2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 15 год. 45 хв. 01 серпня 2024 року до 15 год. 45 хв. 29 вересня 2024 року.

Визначено ОСОБА_6 заставу для забезпечення виконання обов`язків визначених КПК України, у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840,00 грн., після внесення якої обвинувачений ОСОБА_6 звільняється з-під варти під заставу.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 в разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатись із АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 29 вересня 2024 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, ОСОБА_6 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурор довів обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На даний час, обставини, зазначені в ухвалі суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики не зменшились, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни запобіжного заходу не встановлено, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, раніше судимий, що свідчить про неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того ОСОБА_6 під страхом вказаного покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна; може незаконно впливати на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні, оскільки судом свідки та потерпілий ще не допитані; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як будучи особою щодо якої був встановлений адміністративний нагляд, порушував такий. Крім цього, обвинувачений офіційно не працевлаштований, а тому більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не можуть запобігти наявним у справі ризикам.

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить застосувати до нього домашній арешт. Вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для нього є неприйнятним через велику суму розміру застави. Цілодобовий домашній арешт він би виконував повністю.

Апелянт вважає, що прокурором не досліджено всі обставини справи стосовно його особи. У нього на утриманні є мама 1947 р.н., яка глуха і майже незряча, якою він опікувався. Крім того він не позбавлений батьківських прав і у нього є син 2016 р.н., який проживає зі своєю матір`ю на даний час, однак суд цього до уваги не взяв. Він є учасником ЗПТ і покинути місце проживання без ліків не зможе. Перебуваючи під вартою довести свою непричетність він не має можливості. У нього є свідки які можуть довести його непричетність до злочинів, але через перебування під вартою немає можливості з ними зв`язатися.

Апелянт наголошує, що дійсно неодноразово судимий, але ніколи не ухилявся від слідства чи суду. Через вживання важких наркотиків він з 1996 року має і важкі захворювання такі яв ВІЛ та гепатити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і лікування в умовах ізоляції є незадовільним у порівнянні з лікуванням в лікарні міста.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману захисником адвокатом ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення апеляційні вимоги обвинуваченого, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307, які відносяться до категорії тяжких та ст. 126-1 КК України, який відноситься до нетяжких злочинів. Менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, на переконання суду, не здатні запобігти вищевказаним ризикам.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який крім того суд першої інстанції підставно та належно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме: що ОСОБА_6 під страхом вказаного покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна; може незаконно впливати на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні, оскільки судом свідки та потерпілий ще не допитані; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як будучи особою щодо якої був встановлений адміністративний нагляд, порушував такий.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, даних про його особу, майновий стан, та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України.

Апеляційні вимоги обвинуваченого не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи обвинуваченого не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі дані про особу обвинуваченого, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01.08.2024 року, у кримінальному провадженні № 00003011, відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: