Справа № 128/779/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

з участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості по якому 07.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Босівка Лисянського району Черкаської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , маючого неповну середню освіту, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 близько двох років тому на березі водойми в с. Северенівка Жмеринського району Вінницької області знайшов та, у подальшому, відразу привласнив предмет, який за своїми зовнішніми характерними ознаками та вагою був схожий на бойову гранату.

Так, всупереч вимогам Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», якою визначено перелік майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, в силу віку та життєвого досвіду, будучи обізнаним щодо вимог законодавства та відповідальності за незаконний обіг бойових припасів, достовірно розуміючи щодо призначення та властивостей придбаної ним речі та маючи прямий умисел на її незаконне придбання, не являючись військовослужбовцем ЗС України та інших законних військових формувань, створених на території України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізуючи умисел, спрямований на носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, не маючи ні дійсного, ні уявного на це права, незаконно придбав одну осколкову ручну гранату промислового виготовлення, яка за законодавством України не являється об`єктом дозвільної системи та може використовуватися лише у військових та військово-тренувальних цілях військовослужбовцями ЗС України та інших законних військових формувань, створених на території України, відразу ж перенісши до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу аж до 06.01.2024, маючи увесь цей час можливість використати її як бойовий припас.

В подальшому, 06 січня 2024 у період часу з 10-00 год. до 12-00 год. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу, здійснив незаконне переміщення бойового припасу безпосередньо при собі (у одязі) з місця свого проживання до місця проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

06 січня 2024 у період часу з 22-00 год. по 22-17 год., службовими особами ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у господарському приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , під час огляду місця події вилучено осколкову ручну гранату «Ф-1» разом із підривачем типу УЗРГМ-2.

Відповідно до висновку експерта, металевий предмет еліпсоїдної форми зеленого кольору з ребристою поверхнею з маркування «П» в конструктивному поєднанні з металевим предметом циліндричної форми із зигзагоподібною пластиною з маркувальними позначеннями «-80 УЗРГМ-2 583» є оборонною осколковою ручною гранатою «Ф-1» промислового виготовлення військового призначення, яка відноситься до категорії бойових припасів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав повністю. В своїх показах повністю підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Зокрема, вказав, що приблизно два роки він працював в с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області охоронцем на водоймі. Під час обстеження прибережної території він помітив металевий предмет, який забрав до себе до дому. При цьому, він нікому не повідомляв про свою знахідку та про те, що він забрав його собі. Вдома він, розуміючи, що це бойова граната, заховав її, закопавши в сараї. Потім він переїжджав до м. Вінниці на роботу та вирішив забрати із собою свою знахідку. Коли забирав гранату із собою, то був в стані алкогольного сп`яніння, а коли протверезів, то зрозумів, що це неправильно і вирішив віддати гранату сестрі ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , що б та заховала її. Після цього прийшли працівники поліції і разом із ними він поїхав в АДРЕСА_1 . Результати експертизи не оспорив. У скоєному розкаявся та просив його суворо не карати. Окрім того, повідомив, що отримав повістку від РТЦК та СП для проходження військово-лікарської комісії та за результатами її проходження, в разі визнання його придатним до військової служби захищати державу.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. При цьому, суд виходить з того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим не є складним, обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Обвинувачений визнає свою вину повністю, цивільний позов по справі не заявлявся.

Прокурор не оспорив фактичні обставини справи, йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, зберігання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім (а.с. 70-72), в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (а.с. 79-80), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 74, 75), за місцем проживання характеризується задовільно, проживає один, без реєстрції (а.с. 76-78), розлучений, не є інвалідом першої-другої груп.

Відповідно до досудової доповіді від 25.10.2024, що складена Жмеринським РВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Забрані матеріали свідчать про загальноприйнятний спосіб життя ОСОБА_4 , що може свідчити про його виправлення без застосування покарання пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67, 68 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчинення кримінального правопорушення проти громадської безпеки, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, надання правдивих показів в суді.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При цьому суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої частини статті та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 6058,24 грн. за проведення експертизи №СЕ-19/102-24/320-ВТХ від 15.01.2024 (а.с. 68).

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2024 (а.с. 67) слід скасувати.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України та матеріалів кримінального провадження речові докази, а саме: корпус гранати «Ф-1» та підривач «УЗРГМ-2», які передані на зберігання до вибухо-технічного відділу ГУНП у Вінницькій області ( АДРЕСА_3 ) знищити (а.с. 65-66, 69).

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 15 листопада 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2024.

Речові докази - корпус гранати «Ф-1» та підривач «УЗРГМ-2», які передані на зберігання до вибухо-технічного відділу ГУНП у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Мечнікова, 7) знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/102-24/320-ВТХ від 15.01.2024.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1