Провадження № 1-кп/369/2156/24
В И Р О К

іменем України

27.11.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000915 від 25 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має загальну середню освіту, працює неофіційно, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Так, Указом Президечта України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про зведення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

У подальшому, Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 22.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024, № 271 від 06.05.2024, воєнний стан продовжувався, останній раз - Указом Президента № 3891-IX від 23.07.2024 «Про продовження стооку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год 12 серпня 2024 року строком на 90 діб (тобто до 09 листопада 2024 року).

24 серпня 2024 року, в ранній час доби, ОСОБА_5 , перебував в квартирі АДРЕСА_2 , яку він оплатно орендував у її власниці ОСОБА_4 за усною домовленістю із останньою на період 23 серпня 2024 по 24 серпня2024. Під час перебування у вказаній орендованій квартирі у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке в ній знаходилось, а саме телевізора марки «Вravis», модель LЕD-43М8000 Smart +Т2 , який був прикріплений до стіни спальної кімнати квартири.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , 24 серпня 2024 року об 11:14 год, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, перебуваючи в приміщенні вищевказаної квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, без дозволу власника, самостійно зняв зі стіни спальної кімнати квартири належний потерплій ОСОБА_4 телевізор марки «Вravis», модель LЕD-43М8000 Smart+Т2, вартістю 6041 грн 43 коп., без урахування ПДВ, який замотав у простирадло, та діючи таємно для інших осіб, вийшов із вищевказаної квартири через вхідні двері, тримаючи в руках викрадене майно та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, тим самим вчинивши крадіжку вищевказаного телевізора, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 6041 грн 43 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив це кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаявся, запевнював суд, що подібного більше не вчинятиме в судових дебатах просив суворо його не карати та під час проголошення останнього слова просив вибачення у потерпілої.

Прокурор у судових дебатах просив визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала цивільний позов та в судових дебатах просила цивільний позов

до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, з яких: 25 265 грн - майнова шкода та 120 000 грн - моральна шкода задовольнити повністю, стосовно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 поклалась на розсуд суду. Крім того, зазначила, що обвинувачений після цієї події занизив їй рейтинг на Booking.com - система інтернет-бронювання житла, що на разі утруднило для неї пошуки клієнтів та відповідно занизило доходи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просила суд суворо не карати обвинуваченого, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому, повідомивши обставини вчиненого та частково визнав цивільний позов потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують його особу та дослідженням доказів в частині вирішення питання цивільного позову.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи пояснення потерпілої, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де характеризується негативно, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, має середню спеціальну освіту, неодружений, є особою молодого віку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся в судовому засіданні та стверджував, що висновки для себе зробив, під час проголошення останнього слова просив вибачення у потерпілої, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання, суд відповідно визнав обставиною, що пом`якшує покарання його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягувався неодноразово у тому числі за кримінальні правопорушення аналогічного характеру та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, що дорівнює її мінімальному розміру.

При цьому, суд враховує, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, в строк покарання за цим вироком, суд зараховує частково відбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року та з урахуванням вимог п. 1 ч.1 ст. 72 КК України, виходячи із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно визначає обвинуваченому ОСОБА_5 до відбування покарання у виді позбавлення волі.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), передбачено, що: «6. При розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам».

Як вбачається з цивільного позову потерпіла ОСОБА_4 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 25 265 грн. При цьому, долучила до цивільного позову докази в підтвердження вартості телевізора, а саме вартість якого відповідно до інформації з відкритих джерел склала 11 765 грн та вартість настінного кріплення KRONTECH склала 8499,80 грн. Звідси, оцінивши в сукупності викладені в позові докази, суд вважає, що цивільний позов потерпілої до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди в сумі 25 265 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 11 765 грн.

При цьому суд зауважує, що викрадення настінного кріплення KRONTECH вартістю 8499,80 грн, згідно з пред`явленим обвинувачення у вину обвинуваченому не ставилось. Оскільки обвинувачення ОСОБА_5 в цій частині органами досудового розслідування не пред`являлось, суд позбавлений можливості його збільшити, тому судовий розгляд відповідно до вимог ст. 337 КПК України проведено в межах висунутого обвинувачення та відповідно не підлягає стягненню з обвинуваченого шкода, пов`язана з вартістю викраденого настінного кріплення, як про це стверджує потерпіла.

Крім того, потерпіла ОСОБА_4 просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 120 000 грн. При цьому, зазначила, що із-за цієї події зазнала значних душевних хвилювань, змінився її звичний уклад життя, а також обвинувачений після цієї події занизив їй рейтинг на Booking.com - система інтернет-бронювання житла, що на разі утруднило для неї пошуки клієнтів та відповідно занизило доходи.

Таким чином, огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в сумі 120 000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Суд зазначає, що в судовому засіданні потерпілою належним чином не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення їй завдано моральну шкоду саме такого розміру, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаної в цивільному позові.

Звідси, суд вважає, що в результаті викрадення майна, потерпілій ОСОБА_4 , завдано моральну шкоду на суму 5 000 грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, у тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні, не застосовувались.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, в строк покарання за цим вироком, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_5 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та з урахуванням вимог п. 1 ч.1 ст. 72 КК України, остаточно визначити ОСОБА_5 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць,

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 17 жовтня 2024 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_4 майнову шкоду на суму 11 765 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 320 грн (триста двадцять) грн за проведення судово-товарознавчої експертизи №4147/24 від 26.08.2024 року.

Речові докази: диск DVD-R, об`ємом 4,7 Gb, з відеоматеріалом від 24.08.2024, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1