КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6445/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зобов`язання слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві призначити підозрюваному ОСОБА_7 психолого-психіатричну експертизу.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зобов`язання керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7

Задоволено клопотання старшого слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16.11.2024 року включно.

Вказано, що строк тримання під вартою слід відраховувати з моменту затримання підозрюваного, тобто з 18.09.2024 року.

Також вказано, що для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме, до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» спеціальний підрозділ з надання психіатричної допомоги ( Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7 ).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, винесена з грубим порушенням норм кримінально-процесуального закону та підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя не надав належної оцінки доводам та доказам, які були надані стороною захисту, надавши пріоритет документам, що були надані слідчим, без з`ясування їх доцільності, належності і допустимості, тобто проявив упереджене ставлення до підозрюваного.

Стверджує, що у клопотанні слідчого не наведено достатніх підстав для висновку, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Захисник вважає, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

На переконання захисника, матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а доводи слідчого та прокурора зводяться виключно до припущень та формальних висловів, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, апелянт зазначає, що слідчий суддя не визначив розмір застави, при цьому в ухвалі не зазначено мотивів, чому суд застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у порядку ст. 508 КПК України, оскільки останній має хронічне психічне захворювання, що підтверджується наданими стороною захисту доказами.

Так, відповідно до виписки з історії хвороби №5841 та епікризу, виписаного з медичної карти стаціонарного хворого №7542, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні психоневрологічної лікарні №1 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 103-А у період часу з 30.11.2016 року по 21.12.2016 року, і йому встановлено діагноз: гострий шизофреноподібний психічний розлад без зв`язку із стресом, параноідний синдром з психомоторним збудженням, шизоафективний розлад, маніакальний тип. F- 25.0.

Відповідно до епікризу, виписаного з медичної карти стаціонарного хворого №625, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 103-А у період часу з 13.10.2017 року по 27.10.2017 року, де останньому встановлено діагноз: шизоафективний розлад, маніакальний тип. F- 25.0.

Відповідно до епікризу, виписаного з медичної карти стаціонарного хворого №1087, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 103-А у період часу з 18.02.2018 року по 24.05.2018 року, де останньому встановлено діагноз: шизоафективний розлад, маніакальний тип. F- 25.0.

Відповідно до висновку за результатами експериментально-психологічного дослідження ОСОБА_7 , у останнього виступають ознаки етапів резонерства при збереженні в основному, інтелектуально-мнестичних функцій у особистості зі схильністю до узалежнено від алкогольних напоїв та вживання психоактивних засобів з можливими афективними реакціями під час зловживання.

Відповідно до консультативного висновку ЛКК від 15.09.2022 року, ОСОБА_7 , встановлено діагноз - F 25.0 (Маніакальний тип. Діагноз ставиться при шизоаффективному розладі на маніакальному фоні).

На думку апелянта, наведене свідчить, що підозрюваний має хронічне психічне захворювання, тому задля уникнення небезпеки для оточуючих та його самого, беручи до уваги спосіб вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що на даний час продовжують існувати ризики того, що із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний може завдати шкоду собі, оточуючим та перебувати без відповідних ліків та належної медичної допомоги, необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, де з урахуванням встановленого стану психічного здоров`я підозрюваного можливо забезпечити безпечні умови утримання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року фактично оскаржена захисником лише в частині застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002934 від 18.09.2024 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

18.09.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18.09.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

20.09.2024 року старший слідчий Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0002934 від 18.09.2024 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.09.2024 року, близько 06 год. 16 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, використовуючи гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201», з номером НОМЕР_1 , керуючись корисливим мотивом, вчинив розбійний напад на раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном та автомобілем, під час якого вбив останнього.

Так, 18.09.2024 року, близько 06 год 16 хв, ОСОБА_7 утримуючи в руках гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , прийшов на територію АЗС « Shell », що розташована за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який в свою чергу йшов до свого припаркованого автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 . Підійшовши до останнього, ОСОБА_7 вирішив реалізувати свої злочинні наміри відносно ОСОБА_10 , направлені на вчинення розбійного нападу, з метою подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом та майном потерпілого.

Керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , утримуючи при собі гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , продовжуючи перебувати на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, бажаючи настання його смерті, несподівано напав на ОСОБА_10 , при цьому здійснив прицільний одиночний постріл у голову останнього, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, несумісні з життям, від яких ОСОБА_10 помер на місці. Відразу після чого ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом під час розбійного нападу, розуміючи, що довів свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , до кінця, забрав з лежачого на землі тіла ОСОБА_10 сумку останнього з вмістом гаманця з документами та грошовими коштами в сумі 2200 гривень, а також ключ від автомобіля, сів до зазначеного автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , та з місця вчинення злочину втік, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом та майном ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

У той же час, встановлено, що 18.09.2024 року, близько 06 год 16 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, використовуючи гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , керуючись корисливим мотивом, вчинив розбійний напад на раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном та автомобілем, під час якого вбив останнього.

Так, 18.09.2024 року, близько 06 год 16 хв, ОСОБА_7 , утримуючи в руках гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , прийшов на територію АЗС « Shell », що розташована за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який в свою чергу йшов до свого припаркованого автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 . Підійшовши до останнього, ОСОБА_7 вирішив реалізувати свої злочинні наміри відносно ОСОБА_10 , направлені на вчинення розбійного нападу, з метою подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом та майном потерпілого.

Керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , утримуючи при собі гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , продовжуючи перебувати на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, бажаючи настання його смерті, несподівано напав на ОСОБА_10 , при цьому здійснив прицільний одиночний постріл у голову останнього, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких ОСОБА_10 помер на місці. Відразу після чого ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом під час розбійного нападу, розуміючи що довів свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , до кінця, забрав з лежачого на землі тіла ОСОБА_10 сумку останнього з вмістом гаманця з документами та грошовими коштами в сумі 2200 гривень, а також ключ від автомобіля, сів до зазначеного автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , та з місця вчинення злочину втік, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом та майном ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У той же час, встановлено, що 18.09.2024 року, близько 06 год 16 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, використовуючи гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , керуючись корисливим мотивом, вчинив розбійний напад на раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном та автомобілем, під час якого вбив останнього.

Так, 18.09.2024 року, близько 06 год 16 хв, ОСОБА_7 утримуючи в руках гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , прийшов на територію АЗС « Shell », що розташована за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який в свою чергу йшов до свого припаркованого автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 . Підійшовши до останнього, ОСОБА_7 вирішив реалізувати свої злочинні наміри відносно ОСОБА_10 , направлені на вчинення розбійного нападу, з метою подальшого незаконного заволодіння транспортним засобом та майном потерпілого.

Керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , утримуючи при собі гладкоствольну рушницю марки «Derya Сarina X-Celerate CRX 201» з номером НОМЕР_1 , продовжуючи перебувати на території АЗС «Shell» за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, бажаючи настання його смерті, несподівано напав на ОСОБА_10 , при цьому здійснив прицільний одиночний постріл у голову останнього, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких ОСОБА_10 помер на місці. Відразу після чого ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом під час розбійного нападу, розуміючи що довів свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 до кінця, забрав з лежачого на землі тіла ОСОБА_10 сумку останнього з вмістом гаманця з документами та грошовими коштами в сумі 2200 гривень, а також ключ від автомобіля, сів до зазначеного автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , та з місця вчинення злочину втік, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом та майном ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_7 , у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці, у невстановленої слідством особи, придбав предмет, зовні схожий на корпус гранати Ф-1 та предмет, зовні схожий на запал УЗРГМ, тим самим порушив Положення про дозвільну систему, затверджене Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.

Так, 18.09.2024 року, в період часу з 09 год 39 хв до 11 год 31 хв, під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено: предмет, зовні схожий на корпус гранати Ф-1, з маркуванням барвником чорного кольору 4062-90Т та предмет, зовні схожий на запал з маркуванням методом тиснення UZRGM 354 R07r.

Відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 18.09.2024 року, вилучений за адресою: АДРЕСА_1 , предмет, схожий на корпус гранати, являє собою корпус гранати Ф-1, предмет, схожий на запал, являє собою запал типу УЗРГМ.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

18.09.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18.09.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити спроби: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 16.11.2024 року включно.

Вказано, що строк тримання під вартою слід відраховувати з моменту затримання підозрюваного, тобто з 18.09.2024 року.

Також вказано, що для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, три з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення яких передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі. За вчинення злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі. Тобто тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання він може вчинити спробу переховування. Також, з матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено паспорт громадянина російської федерації, що свідчить про можливість останнього у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перетнути кордон з країною, з якою у України розірвані дипломатичні стосунки. Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України від 24 лютого 2022 року, введений воєнний стан, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє по сьогоднішній день. Тобто, ОСОБА_7 , користуючись ситуацією в країні, має змогу переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може чинити спроби незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, співробітників АЗС, частина з яких була очевидцями вчинених злочинів, оскільки підозрюваний знає їх місце роботи. Крім цього, так як злочини, в яких на даний момент підозрюється ОСОБА_7 , є насильницькими, є підстави вважати, що останній може здійснювати вплив на зазначених свідків не лише шляхом прохань, а й залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, що в свою чергу може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності. Сам факт перебування підозрюваного на свободі після вчинення таких особливо тяжких злочинів, вже буде впливати як на потерпілу, так і на свідків, бо буде свідчити про те, що після таких злочинних дій можна уникнути відповідальності і далі вести звичайне життя.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 фактично й має певні соціальні зв`язки, однак обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про те, що дані зв`язки не можуть, як важелі впливу, утримати його від вчинення злочинів. Станом на теперішній час ОСОБА_7 є підозрюваним у чотирьох кримінальних правопорушеннях, три з яких відносяться до категорії особливо тяжких. Обставини вчинених кримінальних правопорушень можуть свідчити про схильність підозрюваного до вчинення дій насильницького характеру, чим також обґрунтовується можливість вчинення підозрюваним інших злочинів. Враховуючи сукупність злочинів, в яких на теперішній час підозрюється ОСОБА_7 , свідчать про те, що підозрюваний не може своє життя вписувати в рамки правил поведінки у суспільстві, не порушуючи при цьому прав оточуючих громадян.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочини у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, та обґрунтовано не визначив розмір застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не визначив розмір застави, при цьому в ухвалі не зазначено мотивів, чому суд застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя врахував, що дане кримінальне провадження стосується особливо тяжкого злочину, який спричинив смерть людини, та керуючись правилами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 є особою, до якої можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а тому в даному випадку потрібно застосувати запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, в порядку ст. 508 КПК України, є передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно до ч. 2 ст. 508 КПК України передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Відповідно до ч. 2 ст. 503 КПК України якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 509 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є:

1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання;

2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Із зазначеного вбачається, що докази, на які посилається сторона захисту на підтвердження наявності психічної хвороби ОСОБА_7 , що підтверджуються випискою із історії хвороби, виписними епікризами з медичної картки стаціонарного хворого та консультативним висновком ЛКК є підставами для залучення експертів органом досудового розслідування для проведення психіатричної експертизи для встановлення стану особи. І лише після її проведення може вирішуватися питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4