Справа № 489/5103/24
Провадження № 1-кс/489/774/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

25 липня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення від 05.07.2024,

з участю представника скаржника, адвоката ОСОБА_4 ,

встановив:

Зі скарги слідує, що 09.07.2024 ОСОБА_3 подав до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області заяву від 05.07.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чч. 1, 2 ст. 190 КК України, за фактом вчинення державним виконавцем ОСОБА_5 , який діяв у змові із ОСОБА_6 , неправомірного стягнення аліментів на користь останньої, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів. Проте відомості про кримінальне правопорушення за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. У зв`язку з цим, скаржник просив зобов`язати уповноважену особу внести відомості про вказане в заяві від 09.07.2024 кримінальне правопорушення до ЄРДР, а також зобов`язати слідчого вручити витяг з ЄРДР та пам`ятку про процесуальні права потерпілого.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити, зазначивши про те, що приводом для подання вказаної заяви стало те, що під час здійснення державним виконавцем Гаїбовим виконавчих дій у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого документу суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини, виконавець помилково перераховував утримані з його заробітної плати грошові кошти на користь стягувача в якості погашення заборгованості, яка насправді була відсутня, внаслідок чого виникла переплата стягнутих аліментів.

Представник ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області до суду не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його відсутність, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. Слідчому судді було надане повідомлення, з якого слідує, що відомості за заявою скаржника про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України.

Вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У свою чергу, КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є кримінальними правопорушеннями та характеризують, у чому саме полягає їх об`єктивна та суб`єктивна сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про його ознаки, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення).

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність дізнавача, слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що «у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР».

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, «слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

Як встановлено під час розгляду скарги, ОСОБА_3 звернувся до слідчого із заявою від 05.07.2024 про вчинення державним виконавцем ОСОБА_5 , який діяв у змові із ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого чч. 1, 2 ст. 190 КК України, за фактом вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження виконавчих дій, пов`язаних зі стягненням аліментів на користь стягувача ОСОБА_6 , внаслідок чого виникла заборгованість та переплата при стягненні аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту заяви про кримінальне правопорушення та наданих у судовому засіданні пояснень представника скаржника, ОСОБА_3 зазначає про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, яке полягає в його незгоді з діями державного виконавця з приводу розміру стягнення з нього на підставі виконавчого документу аліментів на користь ОСОБА_6 .

При цьому жодні норми КК України, який є єдиною підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності, зокрема ст. 190 КК, не містять положень про настання кримінальної відповідальності державного виконавця за заволодіння чужим майном у випадку незгоди боржника, з якого стягуються аліменти, із розрахованою виконавцем сумою аліментів, що підлягають стягненню на користь стягувача.

Проте відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, положеннями ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положеннями статей 450, 451 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються, за наслідком розгляду якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Комплексний аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що у випадку незгоди сторін виконавчого провадження з рішеннями, діями або бездіяльністю виконавця, вчинених у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, вони можуть їх оскаржити в порядку цивільного судочинства шляхом подання до суду, який виніс рішення про стягнення аліментів, шляхом подачі скарги на дії державного виконавця.

Таким чином, виходячи із суті повідомлених ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення правовідносин, що склалися між ним, державним виконавцем Гаїбовим та стягувачем ОСОБА_6 , між ними фактично виникли цивільні правовідносини, пов`язані з оскарженням рішень, дій (бездіяльності) державного виконавця Гаїбова під час виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_6 .

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя доходить висновку, що у поданій скаржником слідчому заяві про вчинення кримінального правопорушення не вбачаються фактичні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого органом Національної поліції було правомірно не внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за відповідною заявою ОСОБА_3 від 05.07.2024.

Поряд з тим, для захисту своїх прав ОСОБА_3 , як сторона виконавчого провадження, відповідно до положень ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 , яка вирішується в порядку цивільного судочинства.

Також слідчий суддя звертає увагу, що заява ОСОБА_3 від 05.07.2024 про вчинення кримінального правопорушення не містить викладу обставин щодо вчинення інших діянь, передбачених диспозицією ст. 190 КК України, внаслідок чого існували б підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого вказаною нормою закону про кримінальну відповідальність.

Таким чином, встановлені слідчим суддею обставини свідчать про те, що подана ОСОБА_3 09.07.2024 до ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області заява від 05.07.2024 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України, не містить зазначення обставин та факту вчинення передбаченого відповідною нормою КК України складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, вказує на необґрунтованість скарги та необхідність відмови в її задоволенні. Керуючись статтями 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення від 05.07.2024 - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1