УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

31.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовувалось у протиправній діяльності ОСОБА_6 , за результатом якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети (майно): мобільний телефон марки Xiaomi HyperS OS, модель НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , 1 шт.

Також, 31.07.2024 проведено обшук офісного приміщення ТОВ «ДЗС» за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 34, у якому встановлено кабінет та робоче місце ОСОБА_7 , де останній здійснював протиправну діяльність, за результатом якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети (майно): жорсткий диск «PATRIOT» 240 GB 04946.

01.08.2024 постановою слідчого у даному кримінальному провадженні зазначене майно, яке виявлено та вилучено в ході вказаного обшуку визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, оскільки воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також містить сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, прокурор просив накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно.

У судове засідання прокурор не з`явився, направив на електронну адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Представник власника майна ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя ухвали здійснювати розгляд справи без їх участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

31.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовувалось ОСОБА_6 , за результатом якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Xiaomi HyperS OS, модель НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , 1 шт.

Також, 31.07.2024 проведено обшук офісного приміщення ТОВ «ДЗС» за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 34, у якому встановлено кабінет та робоче місце ОСОБА_7 , де за результатом якого виявлено та вилучено жорсткий диск «PATRIOT» 240 GB 04946.

Постановою слідчого від 01.08.2024 вказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024.

Дане клопотання направлено 02.08.2024 засобами поштового зв`язку, а отже прокурором не пропущено строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Цих вимог прокурор, який звернувся із клопотанням про арешт майна, не дотримався.

Так, посилаючись у клопотанні, що мобільний телефон, на який він просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, слідчий, прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься, тобто в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави та підозри вважати, що мобільний телефон та ноутбук, які належать ОСОБА_6 , є знаряддям вчинення злочину, зберігли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Так, хоча в наданих до суду матеріалах і є наявною постанова слідчого від 01.08.2024 про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову органу досудового розслідування таке визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить формальний характер, оскільки в даному процесуальному документі взагалі не визначено, якому чи яким критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, а висловлено фактично лише припущення, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Жодного обґрунтування таким висновкам слідчий у своїй постанові та прокурор у клопотання не привели.

Крім того, а ні слідчим, який виніс вказану постанову, а ні прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не обґрунтовано і не конкретизовано, яку саме доказову інформацію може містити вилучене майно і що саме цією інформацією може бути доведено.

Отже, стороною обвинувачення не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Між тим, заслуговує на увагу той факт, що хоча прокурором вказано у клопотанні про арешт майна, що під час досудового розслідування встановлено причетність до організації протиправного механізму директора ТОВ «ДЗС» ОСОБА_6 , однак будь-яких доказів цього слідчому судді не надано.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Крім того, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що надання вилученого мобільного телефону або жорсткого диску є необхідною умовою проведення експертного дослідження, що він є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберіг на собі його сліди.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатнього обсягу доказів необхідності накладення арешту, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання, оскільки наявні документи не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1