15.10.2024
Справа № 642/6528/24
Провадження № 1-кс/642/3749/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2024 м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Під час досудового розслідування встановлено, що 29.09.2024, близько 18.30, на проїжджій частині вул. Великої Панасівської, 106 у м. Харкові, зіткнулися два автомобілі, а саме: "Тойота Камрі", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , 1985 р.н. та "Рено Канго", д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , 1972 р.н., внаслідок чого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої третини правого бедра.
09.10.2024, близько 12.55, на проїжджій частині перехрестя доріг, а саме пр. Лозівеньківського та вул. Беркоса у м. Харкові, зіткнулися два автомобілі, а саме: "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , 1991 р.н. та "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , 1948 р.н., внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому передпліччя.
09.10.2024, у період часу з 14.30 по 16.20 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на перехресті доріг а саме пр. Лозівеньківського та вул. Беркоса у м. Харкові, де зіткнувся автомобіль марки "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , 1991 р.н.. та автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , 1948 р.н. В ході проведення вказаної слідчої дії вилучені зазначені обидва транспортні засоби:
10.10.2024 року слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_8 , винесено постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, а саме:
1). Автомобіль "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), 2005 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_6 , 1991.
2). Автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_7 , 1948 р.н.
Таким чином, враховуючи положення ст. 98 КПК України, вищезазначені два автомобілі є речовими доказами у кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або відчуження вилученого майна, виникла необхідність в арешті автомобілю "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), 2005 року випуску та автомобілю "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, шляхом надання слідчому та прокурору можливості зберігати вилучений транспортний засіб на майданчику і стоянці для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.01.2012.
Крім того, вказані транспортні засоби необхідні для проведення судових авто технічних експертиз з метою встановлення обставин, що мають значення у кримінальному провадженні.
Таким чином, необхідність арешту майна зумовлюється необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене.
Враховуючи що потреби досудового розслідування в отриманні речей та предметів, які можуть бути використані як докази під час досудового розслідування та судового розгляду для встановлення обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, та забезпечення вироку неможливо задовольнити без застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а його утримання органом досудового розслідування під час слідства жодним чином не порушить справедливої рівноваги між вимогами суспільного інтересу та необхідністю захисту основних прав зацікавлених осіб, з метою збереження речових доказів.
Просив накласти арешт на: автомобіль "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), 2005 року випуску, яким керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає АДРЕСА_1 (к.т. НОМЕР_7 ), та автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (к.т. НОМЕР_8 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони їх ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
Прокурор та слідчий подали через канцелярію суду заяви, в яких просили розглянути клопотання без їх участі, підтримали клопотання, з підстав, зазначених у ньому, та просили його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.
Власники майна у судове засідання не з`явилися, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).
Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (Частина перша статті 98 КПК України).
Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.
Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).
Суд зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
09.10.2024, у період часу з 14.30 по 16.20 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на перехресті доріг а саме пр. Лозівеньківського та вул. Беркоса у м. Харкові, де зіткнувся автомобіль марки "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , 1991 р.н.. та автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , 1948 р.н. В ході проведення вказаної слідчої дії вилучені зазначені обидва транспортні засоби:
10.10.2024 року слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_8 , винесено постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, а саме:
1). Автомобіль "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ), 2005 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_6 , 1991.
2). Автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_7 , 1948 р.н.
Звертаючись з клопотанням прокурор просить накласти арешт на автомобіль "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_9 ), 2005 року випуску, яким керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає АДРЕСА_1 (к.т. НОМЕР_7 ), та автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, яким керував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (к.т. НОМЕР_8 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони їх ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
Вилучення майна відбувалось в ході огляду тому, вилучені речі та документи є тимчасово вилученим майном (частина сьома статті 237 КПК України).
Крім того, вилучені предмети мають доказове значення та самі по собі або у сукупності можуть бути використанні як докази у кримінальному провадженні.
Необхідність застосування арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не надає оцінку належності та допустимості доказів.
Слідчим доведено, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, досягнення дієвості кримінального провадження, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, та осіб, які причетні до вчинення правопорушення.
Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні та як об`єктів кримінально протиправних дій, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, а також, що прокурором наведено обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, разом із цим, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав для арешту майна шляхом заборони їх ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
Відповідно до положень частини першої - другої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Що стосується вимоги клопотання про визначення місця зберігання речового доказу, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Тобто, вимогами процесуального закону не передбачено обов`язку слідчого судді при вирішенні питання про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту, визначати місце зберігання відповідного арештованого майна.
На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Накласти арешт на автомобіль "Ауді А4", д.н.з. НОМЕР_9 ), 2005 року випуску, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
Накласти арешт на автомобіль "Део Леганза", д.н.з. НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), 1999 року випуску, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1