ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5746/21

Провадження № 11-кп/4820/470/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1,2,3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ст. 348 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2024, в межах кримінального провадження № 0000300,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1,2,3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ст. 348 КК України ОСОБА_7 продовжено до 15.08.2024 включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що наявність ризиків, на підставі яких, такий запобіжний захід було обрано, не відпала. Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду не представлено.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати йому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту. Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, малолітніх дітей. Обвинувачений стверджує, що має намір працевлаштуватись, допомагати Збройним Силами України та своїм рідним. Вказує, що на даний час у ТУ ДБР у м. Хмельницькому перебуває кримінальне провадження № 0000083 від 11.09.2020 за ч. 2 ст.365 КК України, яке суперечить тим обвинуваченням, яке йому інкримінується стороною обвинувачення, у цьому кримінальному провадженні. Переконаний, що строк дії запобіжного заходу йому продовжують, лише, на підставі тяжкості ст. 348 КК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника, на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме: з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , він може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний обвинувачений, вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, продовжують існувати та не зменшились.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, санкція ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ст. 348 КК України передбачає максимальне покарання більше 10 років позбавлення волі.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на ті обставини, що він має міцні соціальні зв`язки, родину, малолітніх дітей, постійне місце проживання, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому. На думку колегії суддів, такі обставини не є визначальними та такими, що дають підставу обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, на що є посилання в апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що він зобов`язується працевлаштуватись, сплачувати податки та допомагати Збройним Силами України не спростовує встановлених судом обставин і висновків, та не дає підстав вважати, що обрання відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне ризики встановлені ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Наявність іншого кримінального провадження № 0000083 від 11.09.2020 за ч. 2 ст.365 КК України, яке на переконання обвинуваченого суперечить цьому, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3