Провадження №11-сс/801/563/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання: ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000705 від 05.09.2023, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

якою задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 вересня 2024 року (включно), в межах строку досудового розслідування, відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, непрацюючого, раніше не судимого.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковник поліції ОСОБА_11 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_5 , про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000705 від 05.09.2023, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 16.05.2024 затримано в порядку ст. 615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області 17.05.2024 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 12 год. 40 хв. 14.07.2024, без визначення розміру застави.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області до чотирьох місяців, тобто до 16.09.2024.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 14.07.2024, однак завершити досудове розслідування у зазначений термін неможливо, так як у кримінальному провадженні триває проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів, які призначені 28.05.2024 та 07.06.2024, судових біологічних експертиз, які призначені 03.06.2024 та 07.06.2024, судових портретних експертиз та судових експертиз відео-, звукозапису, які призначені 27.06.2024. Окрім того, після завершення виконання судових експертиз та отримання відповідних висновків, необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, додатковий строк досудового розслідування не менше чотирьох місяців необхідний для завершення проведення судових експертиз та отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду. Ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а закінчити досудове розслідування до 14.07.2024 внаслідок складності кримінального провадження неможливо.

Орган досудового розслідування вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких попередньо установлена слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, до цього часу не зменшилися.

Так, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжкого, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, проживає в житлі, яке йому не належить, немає нерухомого майна у володінні, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання та під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від слідства та суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 діяв за попередньою змовою групою осіб, коло яких на цей час не установлене, а тому існують підстави вважати, що без застосування дієвого запобіжного заходу підозрювана може незаконно впливати на інших підозрюваних та/або свідків або знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність офіційного місця роботи доводять, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_7 був збут незаконно виготовлених ним психотропних речовин, що дає підстави вважати, що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність та вчинити інший злочин, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Наведені обставини у їх сукупності дають підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, на даний час не може запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного слідчий звернувся до суду зі вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 10.07.2024, клопотання слідчого задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 вересня 2024 року (включно), в межах строку досудового розслідування.

Визначено, що ухвала про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 діє до 07 вересня 2024 року.

В обґрунтування своїх висновків слідчий суддя вказав про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки це підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з ЄРДР №0000705 від 05.09.2023; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.05.2024; повідомленням про підозру від 16.05.2024; матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій; висновками експертів; протоколами обшуку; іншими матеріалами кримінального провадження, іншими доказами та матеріалами кримінального провадження, отриманими у встановленому порядку під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Також вказав, що на час розгляду клопотання ризики, що встановлені ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2024 про застосування запобіжного заходу не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_7 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважав, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 10.07.2024 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, а також визначити альтернативу запобіжному заходу тримання під вартою, у вигляді застави.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення слідчого суду не містить належних і достатніх мотивів для його прийняття, ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що слідчим суддею безпідставно було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , а також звернув увагу суду на те, що жодним чином не обґрунтовано та недоведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав вимоги та доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_7 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність останнього, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви і висновки суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Положенням ч.3 ст.197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовженим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 199 КПК регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, яка покладає на слідчого, прокурора наступні обов`язки:

- скласти клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог, зазначених у ст. 184 КПК. Крім того, викласти в ньому обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому подання клопотання про продовження строків тримання під вартою є правом слідчого, прокурора, а не їх обов`язком ( ч.3 ст. 199 КПК);

- подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду (ч. 2 ст. 199);

- подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК).

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК).

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та доводи захисту щодо скасування останньому запобіжного заходу, чи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_7 з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Своїми діями ОСОБА_7 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальні правопорушення пов`язані з порушенням Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», розуміючи суспільну небезпеку злочинів, пов`язаних з метою придбання та збутом наркотичних засобів, переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, проявив самовпевненість у безкарності за свої вчинки.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника про відсутність продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, свідків та інших осіб, знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином, а тому з урахуванням тяжкості кримінального покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, рішення слідчого суді щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Окрім того, рішення суду про продовження строку тримання під вартою цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування. Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Окрім того, такі дані в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний захід не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, для того щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , характером кримінальних правопорушень в яких він підозрюється, додатково свідчить про правильність висновків слідчого суді суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за останнім правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які відомості щодо власника вказаного захисником житла і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб підозрюваний у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання щодо продовження відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, необхідність проведення слідчих (розшукових) заходів спрямованих на виявлення та фіксацію доказів, що можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Виходячи з положень ч.3 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Разом з тим, п.5 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особливо тяжкого злочину, в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Тому враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні обґрунтовані підстави для визначення ОСОБА_7 розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється вчинене в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що повністю узгоджується з вимогами п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги захисника викладені в ній висновків слідчого суді суду першої інстанції не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 за ч. 2, ч.3 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3