Провадження № 1-кп/554/274/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого- ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

ОСОБА_6 26.01.2021 року, приблизно о 08 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 по проспекту Ювілейному, 68 м. Харкова, рухаючись у напрямку проспекту Тракторобудівників, при здійсненні розвороту у встановленому місці, в порушення вимог пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпечності маневру, відсутності перешкоди й небезпеки іншому учаснику руху та з необережності допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому діафізов кісток правої гомілки на межі середньої і нижньої третини із зсувом.

ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 26.01.2021 року вранці він керував автомобілем «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 по проспекту Ювілейному м. Харкова. Рухаючись у напрямку проспекту Тракторобудівників, здійснив розворот, після чого не побачив пішохода, який перебігав дорогу в невстановленому місці та здійснив на нього наїзд. Але одразу зупинився, викликав швидку та чекав на місці події та дав відповідні пояснення. Потерпілий отримав травму ноги та був госпіталізований. У вчиненому розкаявся, пообіцяв відшкодувати присуджену шкоду.

Провина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України поза розумним сумнівом також підтверджується сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, які узгоджуються між собою:

- даними протоколу огляду місця події від 26.01.2024 року, відповідно до якого 26.01.2021 року, о 09.10 годин по АДРЕСА_2 виявлено автомобіль «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 (мав посвідчення водія), в положенні після розвороту, на зустрічній смузі руху від напрямку свого початкового руху. Проїзну частину розділяє металева огорожа та роздільний газон. Очевидних пошкоджень автомобіля спочатку не було встановлено (т. 2 а.с. 140-148). Означений автомобіль вилучено, на нього накладено арешт та він визнаний речовим доказом ( т. 2 а.с. 149-152, 153-161);

- висновком судово-медичної експертизи № 12-14/157-А/21 від 23.03.2021 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_4 у зв`язку з подією 26.01.2021 року отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритого уламкового перелому діафізов кісток правої гомілки на межі середньої і нижньої третини із зсувом, який утворився від дії тупих твердих предметів, міг виникнути в умовах ДТП, при викладених в обвинуваченні обставинах (т. 2 а.с. 165);

- висновком судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/9499-ІТ від 20.05.2021 року, згідно з яким автомобіль «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 перебував у працездатному стані і не мав несправностей, які би впливали на вихідні параметри, робоча ОСОБА_8 система перебувала в справному стані ( т. 2 а.с.167-174);

- даними слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_9 , який на місці вказав, що водій автомобіля «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 по проспекту Ювілейному маневрував вліво та скоїв наїзд на пішохода, який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля ( т. 2 а.с. 175-178);

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до яких він 26.01.2024 року вранці переходив проїзну частину проспекту Ювілейний м. Харкова справа наліво по ходу руху автомобіля, не зупиняючись. В цей момент автомобіль «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 вчинив наїзд на нього. Після чого його забрала швидка, він був госпіталізований та тривалий час лікувався, зазнав матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги підтримав повністю;

- даними слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_4 , який на місці вказав, що водій автомобіля «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 по проспекту Ювілейному маневрував вліво та скоїв наїзд на нього, а він в цей час переходив проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля. При цьому отримано необхідні вихідні дані для проведення експертних досліджень ( т. 2 а.с. 185-190);

- висновками судово - автотехнічних експертиз № СЕ-19/121-21/11370-ІТ від 25.05.2021 та № СЕ-19/121-21/11364-ІТ від 26.05.2021, № СЕ-19/121-21/11745-ІТ від 27.05.2021 згідно з якими водій автомобіля «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру (т. 2 а.с. 179-183, 193-195, 196-199);

IV. ВИРІШЕННЯ ЦИВІЛЬНОГО ПОЗОВУ

02.02.2022 року у рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 подано цивільний позов, у якому він просив стягнути на свою користь із обвинуваченого ОСОБА_6 грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 5115507, 08 грн та з Моторного (транспортного) страхового бюро України грошової виплати, пов`язаної із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП, що стало підставою встановлення II групи інвалідності, в сумі 108000 грн та грошової компенсації за завдані моральні страждання в сумі 9124, 92 грн, а також витрат на лікування в сумі 74498, 36 грн (т. 1 а.с. 24-27).

На обґрунтування позовних вимог послався на те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України обвинуваченим ОСОБА_6 , під час керування ним транспортним засобом ВА321104 д.н.з НОМЕР_1 , який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, 26.01.2021 року, приблизно о 08:00 год., потерпілому заподіяно шкоду здоров`ю у виді тяжких тілесних ушкоджень, проведено два оперативних втручання з використанням остеосинтезу та металевих конструкцій, що підтверджується копіями виписок з лікарні, чеками, а також висновком експерта та довідкою про встановлення II групи інвалідності.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого (засуджений) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відсутність страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у обвинуваченого під час ДТП підтверджується листом моторного (транспортного) страхового бюро України на адвокатський запит №9-02/20478 від 08.06.2021 року.

Положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Також, згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з висновком фахівця - психолога від 27.07.2021 року, загальний розмір моральної шкоди за наслідками ДПТ складає 5 124 632 грн.

Відповідно до квитанцій та чеків, витрати на закупівлю медикаментів на медичне лікування складає 74498,36 грн.

Відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-IV) визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, які сплачуються потерпілому моторно (транспортним) страховим бюро України.

Згідно зі ст. 41.1 Закону 1961-IV: «МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність...».

Обвинувачений ОСОБА_6 , відповідач -1 на час скоєння ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому у даному випадку витрати відшкодовуються МТСБУ у розмірі визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з лікуванням потерпілого, відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (пункт 24.1. Закону 1961-IV ).

За час лікування було придбано лікарські засоби на загальну суму, яка потребують відшкодуванню у розмірі 74498, 36 грн., що підтверджено документально.

Відповідно до вимог п.26.2. ст. 26.1 Закону1961-ГУ - Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно до Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на дату настання страхового випадку, а саме скоєння ДТП - 26.01.2021 року установлено мінімальну заробітну плату: з 01.01.2021 по 30.11.2021 у розмірі 6000 грн.

Тим самим, загальна виплата пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, якому встановлено II групу інвалідності - виплата складає : 18 х 6000 = 108 000 грн.

Стаття 26-1 Закону 1961-IV визначає відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо - транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Загальний розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілому за наслідками ДТП складає суму 108000 грн (пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отримання II групу інвалідності) та витрати на лікування 74498,36 грн., загальна сума дорівнює 182498,36 грн., тому відповідно до Закону 1961-IV сума до стягнення складає 5 відсотків від зазначеної суму, дорівнює 9124,92 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тому різниця у відшкодуванні моральної шкоди встановленої висновком №2021/07/27 від 27.07.2021 року, підлягає стягненню з обвинуваченого, яка дорівнює 5124632 - 9124,92 (відшкодовується МТСБУ) = 5 115 507,08 грн.

Від другого відповідача МТСБУ надійшов відзив на позов, згідно з яким він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати з позивача в сумі 2000 грн внаслідок необґрунтованих дій позивача. Справу просив розглянути без його участі.

У відзиві зазначив, що відповідальність має нести особа, винна у дорожньо-транспортній пригоді. Понесені витрати позивача мають бути доведені документально. Вважає, що копії чеків можливо не відносяться до шкоди, завданої ДТП, що унеможливлює визначення шкоди. Оригінали документів до МТСБУ не надані. Матеріальна шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності базується на припущенні, оскільки відсутні докази перебування позивача на лікуванні з моменту ДТП до сьогодні. Відсутні й визначені підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 Закону №1961-IV підстави відшкодування моральної шкоди, оскільки звернення з позовом ґрунтується на підпункті «а» пункту 41 ст. 41 цього Закону (т. 1 а.с. 214-217).

В судовому засіданні потерпілий та його представник позов підтримали. Обвинувачений та його захисник заперечили проти його задоволення.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до такого висновку.

Зі змісту статті 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Суд встановлено, що на момент інкримінованих подій цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених пунктом 41.1 статті 41 Закон № 1961-ІV, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Суд відхиляє заперечення другого відповідача щодо обов`язковості попереднього звернення до МТСБУ з метою отримання страхового відшкодування та покликається при цьому на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15, згідно з якою попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Щодо річного строку звернення до суду, суд зазначає, що дійсно дорожньо-транспортна пригода мала місце 26.01.2021 року, а потерпілий звернувся із позовом до суду 02.02.2022 року, проте судом встановлено, що останній та його представник діяли добросовісно у межах наданих їм положеннями ст. 128 КПК України правомочностей. Зокрема, позов був отриманий судом до початку підготовчого судового провадження, яке з незалежних від потерпілого та його представника причин, у Московському районному суді м. Харкова із 22.06.2021 року навіть не розпочався і дані про належні повідомлення учасників процесу до 22.11.2021 року в матеріалах справи відсутні (т. 1 а.с. 14-21). Крім того, потерпілий в цей період лікувався внаслідок отриманих травм та проходив судово-психологічні дослідження ( т. 1 а.с. 28-119). 09.07.2024 року направляв до МТСБУ дані про лікування, проте 17.07.2024 року отримав відмову у добровільній виплаті страхового відшкодування ( т. 2 а.с. 55-57).

Тому судом враховується правова позиція ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, згідно з якою, аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика ( страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, пропуск річного строку звернення потерпілого до суду, не є підставою припинення його права на відшкодування шкоди.

Щодо відшкодування витрат на лікування внаслідок ушкодження здоров`я

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п. 24.1. ст. 24 Закону № 1961-ІV).

У результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером належать до тяжких за критерієм небезпеки для життя (т. 2 а.с. 165), внаслідок чого отримував лікування в КНП Міська лікарня невідкладної та швидкої допомоги ім. проф. Мещанінова Харківської міської ради (т. 1 а.с.30), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 1 а.с. 31), де йому проводились оперативні втручання з видалення металевих конструкцій, усунення деформації кісток правої гомілки, кісткову аутопластику правих гомілкових кісток, металоостеосинтез обох кісток лівої гомілки пластинами та гвинтами, з 09.11.2021 року отримав 2 групу інвалідності (т. 1 а.с. 28-29).

Згідно наданих суду чеків, витрати на лікування складають 74498 грн 36 коп. ( т. 1 а.с. 34-61). Їх достовірність, відповідність лікарським призначенням, діагнозу та тяжкості ушкодження і тривалості лікування сумнівів не викликають. Представник другого відповідача не обґрунтував своїх доводів, чому саме ці медичні препарати не стосуються реабілітації потерпілого після ДТП. Встановлені у потерпілого ушкодження потребують тривалої реабілітації, про що він вказував у своїх показаннях під час судового розгляду.

Щодо страхової виплати, пов`язаної зі стійкою втратою непрацездатності

Відповідно до вимог п.26.2. ст. 26.1 Закону1961-ГУ - мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно до Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на дату настання страхового випадку, а саме скоєння ДТП - 26.01.2021 року установлено мінімальну заробітну плату: з 01.01.2021 по 30.11.2021 у розмірі 6000 грн.

Тому загальна виплата пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, якому встановлено II групу інвалідності - виплата складає: 18 х 6000 = 108 000 грн.

Ця вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди МТСБУ

Відповідно до статті 26-1 Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», « ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ про відшкодування моральної шкоди, керуючись підпунктом «а» пунктом 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV, який не входить до переліку, встановленого у статті 26-1 вказаного Закону, відповідно до якого можливо стягнення моральної шкоди потерпілому, тому позовні вимоги в цій частині на суму 9124, 92 грн задоволенню не підлягають.

Отже, заперечення представника відповідача є слушними.

Така ж правова позиція висловлена і Верховним судом у постанові від 19.07.2022 року у справі № 185/8146/20.

Щодо відшкодування моральної шкоди обвинуваченим

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК передбачено, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Висновок фахівця-психолога у формі висновку експерта №2021/07/27 від 27.07.2021 року, наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 62-119), слугує для суду орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суд встановлює враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Суд приймає, що уваги, що цим висновком констатовано спричинення потерпілому моральної шкоди та визначена рекомендована сума для відшкодування 5124632 грн. За допомогою кількох тестів та аналізу матеріалів справи було з`ясовано, що потерпілий ОСОБА_4 внаслідок психотравмуючих подій знаходиться в стані напруженості і крайньої схвильованості, йому важко контролювати свої вчинки, емоції, настрій або жести, дуже часто поглинений похмурими думками, змучений тривожними станами, не може відключитися від думок про ДТП, часто переживає від фізичного нездужання, запаморочення, головного болю, болях в спині, легко лякається, тощо (т. 1 а.с. 78).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

У той же час, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У подібних випадках причинний зв`язок встановлюється між дією непереборної сили або умислу потерпілого і шкодою, що настала.

Згідно з ч .1 ст. 1193 ЦК України умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати.

Разом з тим, відповідачем не надано суду достатньої кількості безспірних належних та допустимих доказів наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4 та їх причинного зв`язку зі шкодою, заподіяною позивачам.

На переконання суду, ті обставини, на які посилається відповідач, фактично свідчать про грубу необережність ОСОБА_4 , як потерпілого яка сприяла виникненню шкоди, і яка відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, дає підставу для зменшення розміру відшкодування завданої шкоди, а не для звільнення від обов`язку по її відшкодуванню.

Відповідно до п. 4 вказаної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Судом враховуються характер, тривалість та глибина його душевних страждань потерпілого ОСОБА_4 внаслідок отриманого тяжкого тілесного ушкодження, лікування та тривалого обмеження працездатності з встановленням 2 групи інвалідності, а в подальшому 3 групи інвалідності. Вимушених зміни в його житті, внаслідок зниження працездатності та якості життя вцілому, порушенні сталих життєвих зв`язків з рідними і близькими та необхідності прикладення додаткових зусиль для їх нормалізації.

Вирішуючи ці позовні вимоги, суд виходить також із того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом збагачення позивача. Визначене судом відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Також суд враховує посередній матеріальний стан обвинуваченого, який має тимчасові заробітки, утримує цивільну дружину та малолітню дитину, раніше не судимий, був тверезий, з місця події не втікав, а також те, що під час ДТП дії самого потерпілого в цивільно-правовому аспекті мають очевидні ознаки грубої необережності, яка полягає в недотриманні вимог п. 4.14 «г» Правил дорожнього руху, оскільки за встановлених обставин справи він здійснював перехід проїзної частини у невстановленому місці, поза пішохідним переходом, за наявності розділювальної смуги та більш ніж чотирьох смуг для руху в обох напрямках, де встановлено огородження. Наявність рішення про закриття щодо ОСОБА_4 кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, як про це зазначає його представник, не спростовує встановлених обставин при вирішенні питань цивільно-правової відповідальності.

З огляду на вимоги розумності, виваженості, пропорційності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_4 , в сумі 500 000 грн.

V. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке хоча за законом і відноситься до тяжких, проте за формою вини є необережним.

Враховуються судом і конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, які не реабілітують обвинуваченого, проте, на думку суду, суттєво впливають на вирішення питання індивідуалізації основного покарання, доцільності й пропорційності його реального відбування.

Обвинувачений був тверезий, після ДТП негайно зупинився, одразу викликав швидку допомогу та вжив заходів до надання допомоги, дочекався поліції та повідомив відомі йому обставини справи, фактично визнавши свою провину. Свою провину визнав і під час судового розгляду та публічно вибачився перед потерпілим. Незгоду з позовними вимогами сторона захисту пояснила їх вочевидь завищеним розміром, це питання вирішується судом на засадах змагальності сторін. Пообіцяв відшкодувати потерпілому визначений судом розмір шкоди, раніше цього не міг зробити, бо було запроваджено воєнний стан і місцезнаходження потерпілого йому відоме не було. З часу, коли був належно повідомлений про розгляд справи, постійно приймав участь у судових засіданнях.

Суд зважає і на те, що невідворотні наслідки внаслідок кримінального правопорушення не настали, потерпілий залишився живий, його стан здоров`я та працездатності з часом поліпшився завдяки кваліфікованому медичному втручанню (встановлено замість другої третю строкову групу інвалідності), витрати на яке за законом покладаються переважно на страхове бюро.

При визначенні обвинуваченому справедливого покарання не може залишитись поза увагою суду і віктимна поведінка самого потерпілого, яка вочевидь не узгоджується з вимогами п. 4.14 «г» Правил дорожнього руху.

Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який не офіційно працює, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, є годувальником в сім`ї. На обліках нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності відсутні.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає: вчинення необережного злочину вперше, визнання провини, публічне вибачення та наявність на утриманні малолітньої дитини.

Згідно зі ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Щодо критеріїв звільнення обвинуваченого із застосуванням положень ст. 75 КК України, як про це просить сторона захисту, суд враховує правові позиції Верховного суду, зокрема у справах №205/7091/16-к та № 389/936/19.

Так, висновки про неможливість застосування інституту призначення покарання з випробуванням, підґрунтям яких є тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого злочину, не узгоджуються із усталеною правовою позицією, відповідно до якої врахування тих чинників, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги другорядну роль кари як мети покарання, враховуючи визначені законом обставини у своїй сукупності, на переконання суду звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою буде вважатися співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідно і достатньо призначити основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з випробуванням з іспитовим строком, проте з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на рівні середньої межі, яке відбувається реально.

VI. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати на залучення експертів підлягають стягненню із обвинуваченої на користь держави.

Арешт автомобіля «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 необхідно скасувати та повернути його власнику ОСОБА_10 , оскільки не встановлено, що цей автомобіль був придбаний ОСОБА_6 .

Застосовані заходи забезпечення позову ОСОБА_4 , відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2024 року, необхідно залишити, оскільки збитки наразі не відшкодовані.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом вказаного іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та МТСБУ задовольнити частково.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 500 000 (п`ятсот тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із Моторно транспортного страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_4 108 000 (сто вісім тисяч) грн грошової виплати пов`язаної із стійкою втратою працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 74 498 (сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн 36 коп. компенсації витрат на лікування, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 6880 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) грн 80 коп.

Арешт автомобіля «ВАЗ-21104», д. н. з. НОМЕР_1 скасувати та повернути його власнику ОСОБА_10 .

Застосовані заходи забезпечення позову ОСОБА_4 відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2024 року залишити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_12