ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/438/24
Номер справи місцевого суду: 766/7290/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

11 вересня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2024 року, в кримінальному провадженні №0000171 від 29 березня 2023 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 02 жовтня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2024 року скасувати та постановити нове рішення, яким обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що висновки суду щодо можливості продовження запобіжного заходу є помилковими, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях прокурора, які не підтверджені доказами.

Існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні чи вчинення іншого кримінального правопорушення стороною обвинувачення не доведено, а суд першої інстанції фактично переписав відповідні ризики з клопотання прокурора, не надавши оцінку жодному доказу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про розгляд справи за участю сторін на адресу суду не надходили.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність клопотань про розгляд апеляційних скарг за участю сторін, відповідно до положень ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати чи доведено стороною обвинувачення обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000171 від 29 березня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування заявлених прокурором ризиків та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема, суд першої інстанції надав детальну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

На даний час судом досліджуються докази щодо скоєння обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції в ході перевірки ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу не вправі надавати оцінку питанню доведеності вини щодо вчинення ними інкримінованого злочину.

Що стосується доводів обвинуваченого про безпідставність висновків суду про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то на переконання суду апеляційної інстанції такі посилання обвинуваченого є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування вказаних ризиків.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене сукупністю обставин, що встановлені на даному етапі кримінального провадження, серед яких зокрема тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років. Таким чином з огляду на відсутність відомостей про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до переховування.

Посилання обвинуваченого на те, що прокурор не вправі посилатися на вчинення ним тяжкого злочину, адже це суперечить презумпції невинуватості, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки в клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурор посилався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Так, згідно з чинним законодавством, прокурор підтримує державне обвинувачення, яке відповідно до п. 3 ч.1 ст.3 КПК України полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

При цьому, згідно з п. 13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, прокурор, обвинувачуючи особу у вчиненні певного злочину, стверджує про те, що вона його вчинила та в подальшому на сторону обвинувачення покладено обов`язок довести поза розумним сумнівом реальність обвинувачення.

З огляду на стадію кримінального провадження, факт обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, повноваження прокурора на підтримання державного обвинувачення в суді, твердження прокурора щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України не порушує презумпцію невинуватості, оскільки питання доведеності обвинувачення перебуває на розгляді суду першої інстанції в ході якого сторони на основі змагальності обстоюють свої позиції.

Що стосується врахування судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, то суд першої інстанції з огляду на положення ст.178 КПК України вправі враховувати дану обставину під час розгляду питання щодо застосування запобіжного заходу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 є не єдиною обставиною, що врахована судом першої інстанції. Судом також враховано відомості про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання. Твердження обвинуваченого про відсутність ризику переховування через впроваджені в країні заходи у зв`язку з воєнним станом апеляційний суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини з огляду на відомості про обвинуваченого не спростовують можливість його переховування від суду.

Крім того, місцевий суд вірно встановив, що продовжує існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

Так, ризик незаконного впливу свідків обумовлений тим, що розгляд кримінального провадження триває, вказані особи ще не допитані в ході судового розгляду. Поруч із цим, обвинувачений обізнаний із анкетними даними допитаних під час досудового розслідування свідків, а тому існує реальний ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків в кримінальному провадженні, для зміни ними показань.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано врахував існування ризику можливості вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі в безпосередній близькості до лінії зіткнення, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із переліку ризиків, що наявні в даному кримінальному провадженні, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема щодо характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, а також відомостей про його особу, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, чи вчиненню аналогічного кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується не тільки на тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільній небезпечності інкримінованого злочину, а і сукупності даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2024 року в кримінальному провадженні №0000171 від 29 березня 2024 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4