Номер провадження 1-кп/243/420/2024
Номер справи 243/7431/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 04 жовтня » 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

- прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

- представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11

- представників потерпілого ОСОБА_12 адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14

- представника цивільного відповідача МВС України ОСОБА_15 , ОСОБА_16

- обвинуваченого ОСОБА_17

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_18

розглянувши у закритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0003036, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 серпня 2023 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 22 грудня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стенятин, Сокольського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за контрактом, командир 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 частина 1, 414 частина 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому продовжений.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про Національну гвардію України» діяльність Національної гвардії України ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, позапартійності, безперервності, законності, відкритості для демократичного цивільного контролю, прозорості, відповідальності, централізованого керівництва та єдиноначальності.

Згідно пункту 1 статті 4 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військової частини 3035 Національної гвардії України виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17 квітня 2023 року № 117 сержанта ОСОБА_17 призначено на посаду командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, в зазначеній частині проходить військову службу солдат ОСОБА_12 , якого відповідно до Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29 червня 2023 року №194 призначено на посаду зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення аеророзвідки 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_17 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язаний зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованим, зразком високої культури, скромності й витримки.

Крім того, являючись військовослужбовцем Національної гвардії України, сержант ОСОБА_17 достовірно знав, що відповідно до ст.ст. 21, 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 195 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України військовослужбовці мають право застосовувати зброю для захисту свого здоров`я і життя, здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу. Застосуванню зброї повинно передувати попередження про намір застосувати зброю і постріл у гору. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про національну Гвардію України», військовослужбовці Національної гвардії України мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а за виключної необхідності і спеціальні засоби, вогнепальну зброю, озброєння та бойову техніку в порядку та у випадках, передбачених цим Законом, а під час несення внутрішньої та вартової служб відповідно Статутом внутрішньої служби та Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, сержант ОСОБА_17 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження при наступних обставинах.

19 серпня 2023 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, сержант ОСОБА_17 знаходячись за місце тимчасової дислокації 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння будучи невдоволеним поведінкою військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому, взяв пістолет ПМ № ЕА1024Л - 9 мм. з приєднаним магазином з бойовими припасами, перезарядив його, чим дослав патрон у патронник і привів пістолет у бойову готовність, направив зброю у бік останнього, який стояв навпроти нього та здійснив не менше 2 пострілів, внаслідок чого ОСОБА_12 отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення м`яких тканин правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та розвитком в посттравматичному періоді компресійно-ішемічної нейропатії правого стегнового нерва з помірним руховим порушенням, помірним больовим та набряком синдромом, тобто тілесні ушкодження що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Крім того, в зазначеній частині проходить військову службу старший солдат ОСОБА_20 , якого відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29 червня 2023 року №194 призначено на посаду стрільця 3 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 .

Разом з ними на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення аеророзвідки 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 проходить військову службу солдат ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_17 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язаний зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованим, зразком високої культури, скромності й витримки.

Крім того, являючись військовослужбовцем Національної гвардії України, сержант ОСОБА_17 достовірно знав, що відповідно до ст.ст. 21, 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 195 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України військовослужбовці мають право застосовувати зброю для захисту свого здоров`я і життя, здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу. Застосуванню зброї повинно передувати попередження про намір застосувати зброю і постріл у гору. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про національну Гвардію України», військовослужбовці Національної гвардії України мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а за виключної необхідності і спеціальні засоби, вогнепальну зброю, озброєння та бойову техніку в порядку та у випадках, передбачених цим Законом, а під час несення внутрішньої та вартової служб відповідно Статутом внутрішньої служби та Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Згідно з п. 2.5 Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин, затвердженого начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 1 квітня 2009 року № 44 військовослужбовець зобов`язаний дотримуватись вимог безпеки при поводженні зі зброєю щодо заборони її направлення у будь-якому випадку на людей.

Відповідно до п. 14 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборон під час поводження зі стрілецькою зброєю безпідставно спрямовувати зброю у бік людей, тварин, транспорту, будинків, інших будівель, споруд; тримати палець на спусковому гачку без необхідності.

Разом з цим, сержант ОСОБА_17 неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, допустив порушення вищевказаних вимог законодавства та вчинив злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

19 серпня 2023 року сержант ОСОБА_17 знаходячись на місці тимчасової дислокації 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 разом з іншими військовослужбовцями вживав спиртні напої.

Того ж дня, приблизно о 19 год. 30 хв. сержант ОСОБА_17 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння будучи невдоволеним поведінкою військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому, взяв пістолет ПМ № ЕА1024Л - 9 мм. з приєднаним магазином з бойовими припасами, перезарядив його, чим дослав патрон у патронник і привів пістолет у бойову готовність, направив зброю у бік останнього, який стояв навпроти нього та здійснив не менше 2 пострілів, внаслідок чого, одна куля влучила у верхню третину правого стегна з ураженням стегнової артерії, в наслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

З метою припинити протиправні дії сержанта ОСОБА_17 , військовослужбовці Військової частини НОМЕР_2 , а саме: старший солдат ОСОБА_20 , штаб сержант ОСОБА_21 та солдат ОСОБА_22 , почали застосовувати до сержанта ОСОБА_17 фізичні заходи, з метою забрати зброю у останнього.

Під час застосування фізичних заходів, сержант ОСОБА_17 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 21, 22, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, п. 3.3.1 Вимог безпеки під час проведення навчань і занять з бойової підготовки, розроблених ІНФОРМАЦІЯ_3 у 2006 році, п. 2.5 Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин, затвердженого начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України від 1 квітня 2009 року № 44, п. 14 наказу Міністра оборони №359 від 29.06.2005 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», ч.1 ст.15 Закону України «Національну гвардію України», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи із кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг це передбачити, тримаючи в правій руці пістолет марки ПМ № ЕА1024Л - 9 мм з приєднаним магазином з бойовими припасами, в якому перебував патрон у патроннику, який не стояв на запобіжнику, здійснив один неконтрольований постріл із пістолету марки ПМ № ЕА1024Л - 9 мм в бік військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_20 , який в цей час намагався забрати вказаний пістолет у сержанта ОСОБА_17 , внаслідок чого, куля влучила в солдата ОСОБА_20 , спричинивши йому вогнепальне кульове, наскрізне поранення правої кісті та вогнепальне, сліпе, кульове поранення живота з ушкодженням органів черевної порожнини-петель тонкого кишечника, брижі, ворітної вени, кісток тазу, від яких він помер.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_17 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_17 після роз`яснення суті обвинувачення, частково визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 414 КК України та суду пояснив, що до 19 серпня 2023 року він не був знайомим з ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , відносин між ними ніяких не було. 19 серпня 2023 року взвод номер 3, в якому він проходить службу, приїхали з с. Високоіванівка Краматорського району на територію Слов`янського курорту, де проходили декомпресію після виконання бойового завдання. На територію ОСОБА_23 курорту приїхали три взводи. Їх взвод, це - він, ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 . До обіду всі займалися з психологом, а потім їм дозволили смажити шашлики на природі і відпочивати. Вони за спільні кошти придбали спиртні напої більше 10 пляшок горілки та пиво, але скільки, він вже точно не пам`ятає. Все це на 15 чоловік. Спиртні напої вживали всі, він особисто випив 200-250 гр горілки, а скільки випив пива, він не пам`ятає. Про конфлікт, який стався у нього того дня на території Слов`янського курорту з військовослужбовцем ОСОБА_25 , він нічого не пам`ятає і нічого пояснити не може. Після конфлікту, близько 18-00 годин, поїхав разом з військовослужбовцем ОСОБА_26 на автомобілі у АДРЕСА_2 , де на той час він мешкав. Коли приїхали за адресою, військовослужбовець ОСОБА_21 повідомив, що його викликає командир Першого взводу ОСОБА_27 , але він не міг його викликати, оскільки він особисто ОСОБА_28 не підпорядковувався. Він пересів у інший автомобіль і поїхав до місця розташування Першого взводу, але біла магазину зустрів ОСОБА_29 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_30 .. Він підійшов до них і ОСОБА_22 почав його питати про дії, які сталися на території Слов`янського курорту. Військовослужбовця ОСОБА_31 з ними не було. Військовослужбовці були налаштовані агресивно, поводили себе дуже емоційно, намагалися створити конфліктну ситуацію, ОСОБА_22 його штовхнув. Він повернувся і мовчки пішов до будинку, в якому мешкав на той час - АДРЕСА_2 . Всі військовослужбовці пішли за ним слідом. Він зайшов у двір, побачив, що вся компанія йде за ним і вирішив узяти пістолет, який йому залишив командир взводу, щоб налякати тих, хто йшов за ним. Коли вийшов з будинку, то побачив ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , які знаходилися на відстані приблизно чотири метри від нього. Він попросив цих військовослужбовців покинути двір, але вони не реагували і продовжували йти на нього. В руках у них не було нічого. Він вирішив здійснити постріл в землю, здійснив його і попав у землю, на відстані менше одного метра від ОСОБА_12 Постріл він здійснив мовчки, боявся самосуду над ним. Він вважав, що є загроза його життю, оскільки військовослужбовці знаходилися в нетверезому стані, йшли на нього, штовхалися. Після пострілу вони почали йти скоріше і він вирішив знову вистрелити у землю, як у перший раз. Але в той момент ОСОБА_12 почав рухатися в його бік скоріше і куля потрапила йому в ногу. ОСОБА_12 закричав і вибіг з двору. Більше в той день він ОСОБА_12 не бачив. Поранив ОСОБА_12 з необережності. До нього зразу підбіг ОСОБА_21 , захватив його за шию, поклав на спину, більше на праву сторону. Попереду підбіг ОСОБА_22 , схватив його за кисть правої руки від чого він не міг викинути пістолет. Його руку притиснули до землі і у цей момент відбувся постріл, але куди попало, він не бачив. Хтось закричав і забрав у нього пістолет. Він особисто не пам`ятає натискав він на гачок чи ні. Він не бачив куди влучив третій постріл. До здійснення третього пострілу він не міг викинути пістолет, його руку утримував ОСОБА_22 і вона була прижата до землі. Третій постріл стався випадково, під час сутички. ОСОБА_22 тиснув на його руку, яка була прижата до землі і він не впевнений що саме він при третьому пострілі нажимав на курок. Його продовжували утримувати, доки не приїхали працівники поліції. Це все сталося випадково, він не хотів завдати будь - кому шкоди, прицільно він не стріляв.

Позовні вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 він визнає частково. Вважає, що ним дійсно вчинені протиправні дії, з його вини було поранено ОСОБА_12 та помер ОСОБА_20 , потерпілим спричинено моральну шкоду. Він не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог потерпілих, оскільки вважає, що вони завищені. Не відмовляється відшкодовувати спричинену потерпілим моральну шкоду, але вважає, що суми надто завищені. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_12 в частині відшкодування матеріальної шкоди, він визнає повністю.

Він не хотів вчиняти кримінальні правопорушення, дуже про це шкодує.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та повне визнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 414 ч.2 КК України, про винуватість останнього у скоєнні даних кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, 414 ч.2 КК України, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що очевидцем вчинених кримінальних правопорушень не була. Про події їй відомо зі слів потерпілого ОСОБА_12 та інших військовослужбовців, які були там присутні. Вона приїздила на місце події, розпитувала про події керівництво та військовослужбовців. Їй розповіли, що того дня ОСОБА_17 вживав спиртні напої, а потім взяв пістолет і направив на військовослужбовців, в тому числі і на її чоловіка ОСОБА_20 . В той день вона спілкувалася з чоловіком за дві години до його смерті. Чоловік повідомив, що деякі військові знаходяться в нетверезому стані і пристають до нього, він просив відійти їх від нього. Постріл у її чоловіка було здійснено коли у ОСОБА_17 забирали зброю, розбороняли їх. Вважає, що ОСОБА_17 умисно вбив її чоловіка, так як вийшов зі зброєю. Загибеллю чоловіка ОСОБА_20 їй та її дитині спричинено моральну шкоду. Вона повністю підтримує свої позовні вимоги і вважає, що сума, яка заявлена в позові цілком відповідає стражданням, пов`язаним зі смертю її чоловіка. Нею також заявлено позов в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дитина мешкає разом з нею і ще не розуміє, що її батька вже немає. Вважає, що в подальшому, у зв`язку з втратою батька, вона буде страждати все життя. В загибелі її чоловіка та батька дитини повинен ОСОБА_17 , який на момент вчинення кримінальних правопорушень був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України і вона просить суд стягнути з обвинуваченого та Військової частини НОМЕР_1 солідарно моральну шкоду у розмірі 10000000 грн.

Представник потерпілої - ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 підтримав позовні вимоги ОСОБА_9 та просив стягнути солідарно з обвинуваченого та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України моральну шкоду у розмірі 10000000 грн на користь ОСОБА_9 . Загиблий ОСОБА_20 був її сином, у зв`язку з його смертю вона відчуває сильний душевний біль, що її дитина була протиправно позбавлена життя.

Потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що з Обвинуваченим ОСОБА_17 у нього були добрі, дружелюбні стосунки. Також з загиблим ОСОБА_20 були добрі, дружелюбні стосунки, вони прибули з одного міста і були друзями. 18 серпня 2023 року він разом з іншими військовослужбовцями ОСОБА_20 , ОСОБА_33 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_34 та інші знаходилися в м. Слов`янську, на Славкурорті та спілкувалися з психологом після виконання бойового завдання. Вони знаходилися там з 09 години ранку, приймали участь у бесіді на тему адаптації, захід проводився до 17-18 години. Приблизно о 17 годині між ОСОБА_17 та ОСОБА_25 сталася сутичка без будь якого приводу. ОСОБА_17 підійшов до ОСОБА_35 і декілька разів вдарив ОСОБА_35 рукою - кулаком та ногою в обличчя, при цьому нічого не говорив. ОСОБА_34 не зрозумів чому ОСОБА_17 його побив, так як до цього вони між собою не спілкувалися. ОСОБА_17 відтягнули від ОСОБА_35 і щоб уникнути подальшої суперечки, він, ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 поїхали до місця свого тимчасового мешкання. ОСОБА_17 залишився на ОСОБА_36 . Коли повернулися до с. Високоіванівка, то ОСОБА_37 зателефонував ОСОБА_38 командир Першого взводу і попросив прийти до першого взводу і доповісти ситуацію, яка мала місце на Славкурорті. Він, ОСОБА_20 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 пішли до Першого взводу і розповіли, що саме відбулося на ОСОБА_36 - ОСОБА_17 кинувся на ОСОБА_39 . У ОСОБА_39 будь яких тілесних ушкоджень не було, він скаржився, що болить голова. ОСОБА_38 зателефонував ОСОБА_17 і запросив його прибути і повідомити що трапилось, але ОСОБА_17 відмовився і повідомив, що знаходиться біля магазину по цій же вулиці. Також ОСОБА_17 сказав, що всі повинні йти до нього ОСОБА_38 та всі інші, і він надасть пояснення. ОСОБА_38 , він, ОСОБА_20 та інші військовослужбовці пішли до магазину, де чекали ОСОБА_17 . ОСОБА_17 приїхав на автомобілі, підійшов до ОСОБА_40 , але відмовився надавати будь які пояснення і пішов в будинок АДРЕСА_2 . Через одну хвилину він та ОСОБА_20 пішли до цього будинку, а за ними йшли ОСОБА_22 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 . Вони пішли до того будинку, оскільки він та ОСОБА_20 також проживали в цьому будинку і вони йшли до місця їх дислокації. Він та той час спиртні напої не вживав, а за інших він не знає. Особисто він не бачив щоб того дня ОСОБА_17 вживав спиртні напої. У ОСОБА_17 був запах алкоголю, нерозбірлива мова, неадекватна поведінка, шатка хода. В такому стані ОСОБА_17 був і на ОСОБА_36 . Вони дійшли до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , ворота були відкриті, у дворі стояв автомобіль. ОСОБА_43 пішов він, поруч з ним ОСОБА_20 , а позаду ОСОБА_41 . ОСОБА_17 стояв біля будинку, в правій руці він тримав пістолет, а в лівій обойму. У дворі знаходився ще військовослужбовець ОСОБА_44 . ОСОБА_17 зробив один крок, привів пістолет у бойову готовність і здійснив один постріл в їх бік. Постріл був не прицільним, але точно в їх бік, так як прийшовся від них на відстані один метр в землю, а саме у фундамент будинку. При цьому ОСОБА_17 нічого не казав. Після першого пострілу, через 1-2 секунди знову постріл і влучив йому у праву ногу, біля паху. При здійсненні пострілів ОСОБА_17 знаходився від нього на відстані чотири метри і бачив куди саме він стріляє. Він не може стверджувати, що ОСОБА_17 хотів вбити когось конкретно, який у ОСОБА_17 був мотив, він також не знає. Він стверджує, що постріли, які здійснював ОСОБА_17 були безпричинні, раніше такого не було. Після отримання поранення він закрив рукою вхідний отвір, куди попала куля та відійшов за автомобіль. Він був у шоці і не звертав уваги, казав що - небудь ОСОБА_17 , коли здійснив другий постріл, чи ні. Він убрав руку з рани, подивився, викинув мобільний телефон на землю, так як він був пошкоджений. Після чого знову заткнув рану рукою і вийшов з подвір`я на вулицю, де знаходився біля паркану. Потім став кликати на допомогу і просити, щоб викликали «Швидку допомогу». Повернув голову в сторону подвір`я і побачив ОСОБА_20 , який лежав на землі, держався руками за живіт і кричав, ОСОБА_17 він не бачив. Він зрозумів, що ОСОБА_20 також поранений, але був живий. Він не бачив, що відбулося у дворі, чув один постріл і крики. Військовослужбовці надали йому допомогу, взяли його на руки і відвезли на автомобілі до лікарні. Не знає, яку допомогу надавали ОСОБА_20 . Що було зі ОСОБА_17 він не знає, всього він здійснив три постріли. ОСОБА_17 ніхто не провокував, зброї на той момент не в кого не було.

Внаслідок поранення йому пошкоджено ногу, яка не працює. Він не може повноцінно ходити, бігати не може взагалі, не може присідати. Він після поранення проходив реабілітацію. Функція його ноги може не відновитися. Станом на 19 серпня 2023 року будь яких неприязних стосунків між ним та ОСОБА_17 не було, вони служили в одному взводі. ОСОБА_41 служив в іншому взводі і ОСОБА_17 не підпорядковувався. Чому ОСОБА_17 почав наносити удари ОСОБА_45 , він не знає. Вважає, що 19 серпня 2023 року ОСОБА_46 потрібно було розібратися з поведінкою ОСОБА_17 , щоб у подальшому не було повторення.

Моральну шкоду, спричинену ОСОБА_17 він оцінює в 1000000 грн. Він втратив здоров`я, в нього не працює нога, його нога може не повернутися до нормального функціонування. Йому спричинено дуже сильну моральну шкоду. Просить стягнути моральну шкоду з МВС України, Національної Гвардії України та ОСОБА_17 . Просить покарати ОСОБА_17 суворо, згідно закону.

На теперішній час, згідно висновку ВЛК, він придатний до військової служби.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що до 19 серпня 2023 року він був знайомий з ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , відносини з ними були службові. 19 серпня 2023 року він знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_17 також знаходився у дворі, стояв до нього спиною. У якому стані був ОСОБА_17 він спочатку не зрозумів, так як той стояв до нього спиною на відстані приблизно 8-10 метрів, але потім зрозумів, що ОСОБА_17 знаходився у стані алкогольного сп`яніння. У двір стали заходить ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , а ОСОБА_17 кричав в їх сторону, щоб вони уходили. Після чого пролунав постріл. ОСОБА_17 направив пістолет в землю і куля потрапила в землю приблизно на відстані одного метра від ОСОБА_12 та ОСОБА_20 .. Через1-3 секунди знову пролунав постріл і ОСОБА_47 сказав, що ОСОБА_17 поранив його в ногу. ОСОБА_22 , здоровий хлопець, зверху навалився на ОСОБА_17 став забирати у ОСОБА_17 пістолет, схопив його, нагнув до землі, від чого ОСОБА_17 впав на коліна та намагався вирватися. В цей час рука ОСОБА_17 була внизу, під ним і коли ОСОБА_17 вставав, виривався, то пролунав постріл. Він знаходився зліва від ОСОБА_17 і утримував його, а ОСОБА_20 знаходився справа. Вони знаходилися дуже близько зі ОСОБА_17 , який намагався вирватися від них і в цей час пролунав постріл і куля потрапила в брюшну порожнину ОСОБА_20 . При цьому руку ОСОБА_17 ніхто не направляв. Він думає, що постріл було здійснено рефлекторно. Після пострілів пістолет був у ОСОБА_17 в руці внизу, був направлений в землю. ОСОБА_17 вниз і стріляв, пістолет уверх не піднімав Після чого він вибив у ОСОБА_17 пістолет, ОСОБА_17 скрутили, наділи наручники і посадили у дворі. Після поранення ОСОБА_20 у ОСОБА_17 вже не було можливості здійснити ще постріли, оскільки у нього вибили пістолет. Після пострілів вони повалили ОСОБА_17 на землю, він вдарив ОСОБА_17 по руці і пістолет випав. Пораненим ОСОБА_12 та ОСОБА_20 надали медичну допомогу, відвезли їх до лікарні і повідомили правоохоронні органи про те, що трапилось. Про конфлікт ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , який був напередодні, йому нічого не відомо. Знає, що в той день на Славкурорті, під час проведення декомпресії з військовослужбовцями ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_39 , а потім ОСОБА_22 побив ОСОБА_17 .

В той день, коли військовослужбовці проходять декомпресію після виконання бойового завдання, вони не вважаються при виконанні своїх обов`язків і ОСОБА_17 в той день -19 серпня 2023 року також не вважався, що виконує свої обов`язки.

Свідок ОСОБА_48 пояснив, що до 19 серпня 2023 року він був знайомий з ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , відносини були нормальні. 19 серпня 2023 року військовослужбовці Військовой частини НОМЕР_1 знаходились на Славкурорті, де психологи проводили декомпресію. Були присутні 50 чоловік військовослужбовців 3 роти. Того дня військовослужбовці вживали спиртні напої пиво. Купили в банках по 0,5 літра і кожен випив приблизно 2-3 банки. Сильного алкогольного сп`яніння не було. В процесі цього заходу між ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 виник конфлікт, причина якого йому не відома. Дійшло майже до бійки і їх почали розбороняти. Конфлікт виник у ОСОБА_17 , але з ким точно, він не знає. Він спостерігав конфлікт на відстані 50 метрів. Він особисто знаходився біля берега озера, а конфлікт був майже біля входу. Бачив, як ОСОБА_17 бився з військовослужбовцем з їх частини, їх розмиряли ОСОБА_22 , ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 . Після цього конфлікту вони стали збиратися і поїхали до с. Високоіванівка, де на той час мешкали. Повернулися у с. Високоіванівка приблизно після 17 години і доповіли про конфлікт командиру взводу ОСОБА_46 . ОСОБА_38 почав телефонувати ОСОБА_17 , щоб вирішити виниклий конфлікт, але нічого, як він розуміє, не вирішили. Після цього він, ОСОБА_12 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 чекали ОСОБА_17 , але той не приїхав. Вирішили йти до ОСОБА_17 , де він мешкав. По дорозі зустріли ОСОБА_17 , це було приблизно о 18-20 годині. По дорозі ОСОБА_38 почав цікавитися конфліктом, який виник і ОСОБА_17 побіг до будинку. Вони зайшли у двір, ОСОБА_17 в той час нічого не загрожувало, але ОСОБА_17 почав стріляти з пістолета ПМ, здійснив три постріли. Ніяких погроз не було. Після першого пострілу ніхто поранений не був, постріл було здійснено вниз, у землю. Після першого пострілу ніхто не заважав ОСОБА_17 викинути зброю. Потім ОСОБА_12 , ОСОБА_20 він та ОСОБА_21 почали забирати пістолет у ОСОБА_17 . Пролунало два постріли одним було поранено в ногу ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_12 вийшов за двір, ліг на землю і так лежав. Другим було поранено в живіт ОСОБА_20 Постріл в ОСОБА_20 було здійснено в процесі конфлікту, коли ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 знаходились попереду ОСОБА_17 , і намагалися відібрати в нього зброю. Він і ОСОБА_21 знаходились позаду ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_21 обхватив ОСОБА_17 , а він хотів вибити пістолет із руки ОСОБА_17 . Перші два постріли ОСОБА_17 здійснив стоячи, а третій напівлежачі. В такому положенні ОСОБА_17 здійснити прицільний постріл не міг, постріл був спонтанний, в результаті боротьби. ОСОБА_17 майже лежав на спині, утримував його ОСОБА_50 - держав ліву руку ОСОБА_17 і притримував його тулуб коліном правої ноги. Він особисто держав ОСОБА_17 за праву руку в області ліктя, намагався забрати у нього пістолет. А також придавив коліном лівої ноги в області плеча ОСОБА_17 , у якого була можливість підняти руку і викинути пістолет. При цьому ОСОБА_17 намагався вирватися від них і перевернутися зі спини на бік. При здійсненні пострілів жодних погроз, будь яких криків з боку ОСОБА_17 не було. ОСОБА_17 при такій ситуації спостерігав ОСОБА_20 , який знаходився перед ним. Після третього пострілу ОСОБА_17 більше стріляти не міг, так як у нього забрали зброю. Після всього він утримував ОСОБА_17 , який лежав на землі і ніяких активних дій не здійснював. Чому саме його запросив ОСОБА_22 йти додому до ОСОБА_17 він не знає.

Свідок ОСОБА_51 пояснив, що станом на 19 серпня 2023 року він був психологом 2-го стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 . 18 серпня 2023 року під час проведення декомпресії він займався з іншою групою. З обвинуваченим він знайомий давно, відносини між ними добрі. Також знайомий з потерпілим ОСОБА_12 , якого відвідував у лікарні. Загиблого ОСОБА_20 не знав. 19 серпня 2023 року декомпресія відбувалася на території Слов`янського курорту, на пляжі, біля озера. Було три групи, приблизно 80 військовослужбовців, а також потім ще підходили чоловіки. ОСОБА_17 в цей день при проведенні декомпресії був старшим від шостої роти. Виник конфлікт між ОСОБА_22 та його групою підтримки, які напали на ОСОБА_17 .. Він та ще один військовий психолог допомогли розняти. Зі слів ОСОБА_22 йому відомо, що ОСОБА_17 безпричинно вдарив військовослужбовця ОСОБА_39 . Після чого він призначив старшим у шостій роті ОСОБА_52 і відправив всю роту за місцем їх мешкання, а ОСОБА_17 з іншим солдатом відправив окремо у підрозділ. Очевидцем подій, які відбувалися в с. Високоіванівка він не був.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що знайомий з обвинуваченим з липня місяця 2023 року, відносини були нормальні. 19 серпня 2023 року військовослужбовці були на ОСОБА_36 , на декомпресії. Під час цього заходу ОСОБА_17 поводив себе агресивно, конфліктував з ОСОБА_49 , безпричинно його вдарив, у нього була якась нестандартна поведінка. Він також того дня був на декомпресії з іншими військовослужбовцями і все це бачив. Після декомпресії поїхали до с. Високоіванівка і пішли до ОСОБА_40 доповісти про ситуацію, яка склалася між ОСОБА_17 та ОСОБА_49 . ОСОБА_38 зателефонував ОСОБА_17 і запропонував йому зустрітися біля магазину. До магазину пішов він, ОСОБА_38 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_41 . Це було ближче до вечора. Вони хотіли, щоб ОСОБА_17 вибачився перед ОСОБА_49 . ОСОБА_17 агресивно відповів, що вибачатися він буде і пішов до себе додому, де на той час мешкав. ОСОБА_38 через 4-5 хвилин запропонував їм йти за ОСОБА_17 слідом. Вони зайшли до двору, побачили ОСОБА_17 , який перезаряджав пістолет. Ніхто не хотів бійки з ОСОБА_17 , зброї ні в кого з них не було в той час. ОСОБА_17 почав йти в їх сторону, відстань між ними була приблизно сім метрів. Коли ОСОБА_17 почав стріляти, відстань між ними була вже близько одного метра. Один постріл він здійснив в землю, а другий в ногу ОСОБА_12 . ОСОБА_17 бачив, що він поранив ОСОБА_55 в ногу, але зброю після цього не викинув і продовжував стріляти. Ці два постріли ОСОБА_17 здійснив свідомо. Після цього він особисто почав здержувати ОСОБА_17 , намагався зробити так, щоб він більше не міг стріляти. Коли намагалися припинити дії ОСОБА_17 , зброя залишалася в його руках, а рука, в якій був пістолет, була прижата до землі і він давив ОСОБА_17 на руку. Потім ОСОБА_17 здійснив ще один постріл, але прицільно вже вистрелити не міг. Після третього пострілу ОСОБА_21 вирвав у ОСОБА_17 пістолет з руки. Третім пострілом ОСОБА_56 вистрелив ОСОБА_57 в живіт. ОСОБА_17 міг взагалі не стріляти в ОСОБА_58 , не прицілитися, але постріл здійснив свідомо. Більше стріляти у ОСОБА_17 можливості не було. Коли закінчилися активні дії ОСОБА_17 він надавав допомогу ОСОБА_59 і ОСОБА_57 . Поїхав з Жирним ОСОБА_60 на машині «Швидкої допомоги» до лікарні, але по дорозі Жирний ОСОБА_61 помер.

Свідок ОСОБА_62 пояснив, що знайомий з обвинуваченим приблизно з березня 2023 року, відносини були нормальні. ОСОБА_17 його підлеглий. Очевидцем вчинення кримінального правопорушення він не був, 19 серпня 2023 року на ОСОБА_36 під час проведення декомпресії він також не був і що там відбувалося, він не бачив. Також він не був у дворі, де відбувалися події. 19 серпня 2023 року він знаходився в с. Високоіванівка, але в іншому будинку, приблизно на відстані триста метрів від того будинку, де відбувалися події. Він працював з документами і приблизно о 16-17 годині йому зателефонував ОСОБА_38 та повідомив, що ОСОБА_17 стріляв у ОСОБА_55 та ОСОБА_58 . Він зразу пішов до того будинку і побачив місце події. На вході до двору, на землі він побачив багато крові. Також біля двору було багато людей. Він бачив, як ОСОБА_17 майже лежав на землі, його утримували, забрали у нього зброю. Він дізнався, що ОСОБА_55 легко поранено, а Жирного ОСОБА_63 поранено тяжко. Коли він прийшов, то ОСОБА_55 та ОСОБА_58 вже повезли до лікарні на різних машинах. ОСОБА_17 був в неадекватному стані, він це зрозумів коли з ним поспілкувався. ОСОБА_17 не міг нормально сформулювати відповіді на питання та пояснити, що саме сталося. Про події він дізнався від інших людей. Після чого зателефонував до командира роти, повідомив йому про події і йому наказали чекати. Про конфлікти між ОСОБА_64 , ОСОБА_65 та ОСОБА_17 йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_66 пояснив, що знайомий з обвинуваченим з лютого місяця 2023 року, відносини між ними нормальні. Також був знайомий з ОСОБА_65 та ОСОБА_64 , це також його підлеглі. Очевидцем вчинення кримінального правопорушення він не був, 19 серпня 2023 року на декомпресії не був. 04 серпня 2023 року йому надали відпустку на місяць і того ж дня він поїхав додому, а свій пістолет залишив у будинку, у кімнаті, в якій вони мешкали разом зі ОСОБА_17 , у своїх особистих речах. 19 серпня 2023 року йому повідомили, що з його пістолета ОСОБА_17 здійснив постріли поранив ОСОБА_55 та ОСОБА_58 , який від поранення помер. Після відпустки він написав пояснення стосовно залишення пістолета і його притягнули до адміністративної відповідальності. Він не передавав пістолет ОСОБА_17 , а просто залишив його в своїх особистих речах.

Аналізуючи пояснення свідків у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення свідків, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, як пояснили свідки та не заперечував сам обвинувачений, він з цими свідками раніше був знайомий, між ними були нормальні відносини і тому суд вважає, що у вказаних свідків немає причин для оговорення обвинуваченого. Сам обвинувачений ОСОБА_17 в судовому засіданні не вказує на наявність будь - яких, в тому числі і неприязних відносин між ним та вказаними свідками, не вказує причин з яких свідки могли б його оговорити, взагалі про наявність таких причин суду не повідомляє.

За клопотанням сторони обвинувачення на підтвердження наявності в діях ОСОБА_17 ознак вищевказаних кримінальних правопорушень досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази.

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0003036, було зареєстровано 20 серпня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого стаття 414 частина 2 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0003036, було зареєстровано 20 серпня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого стаття 121 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( по стройовій частині) № 55 від 20 лютого 2023 року сержанта ОСОБА_17 зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( по стройовій частині) № 117 від 17 квітня 2023 року- Уважати такими, що приступили до виконання обов`язків стрільця 3 відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти ( з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) стрілецького батальйону ( з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку) сержанта ОСОБА_17 ( НОМЕР_3 ) з 17 квітня 2023 року за посадою командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону ( ВОС 100182П), який призначений на цю посаду Наказом командира Військової частини по особовому складу від 12 квітня 2023 року № 18о/с.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( по стройовій частині) № 194 від 29 червня 2023 року зарахувати старшого солдата ОСОБА_20 та солдата ОСОБА_12 до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно Акту №182 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 19 серпня 2023 року ОСОБА_17 , «проба позитивна 1,35 %»;

Із Протоколу огляду місця події від 19 серпня 2023 року вбачається, що місцем огляду є подвір`я будинку АДРЕСА_2 , зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення; виявлено плями речовини бурого кольору; виявлено мобільний телефон з пошкодженнями; виявлено та зафіксовано місце розташування на подвір`ї набоя, гільзи; виявлено та зафіксовано пістолет, магазин та двох набоїв; зафіксовано детальний вид номеру пістолета;

Із Протоколу огляду трупа від 20 серпня 2023 року вбачається, що 20 серпня 2023 року в приміщенні Слов`янського моргу за адресою: АДРЕСА_3 було оглянуто труп ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з пораненнями живота та правої руки, а також зафіксовано детальний вид рани на правій руці;

Із Висновку судової медичної експертизи №263 від 05 вересня 2023 року вбачається, що « Дослідженням трупу ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження: вогнепальне, кульове, наскрізне поранення правої кісті та вогнепальне, сліпе, кульове поранення живота, з ушкодженням органів черевної порожнини петель тонкого кишечника, брижі, ворітної вени, кісток тазу. Зазначені тілесні ушкодження спричинені незадовго до настання смерті і могли утворитись як від одноразової дії снаряду ( кулі) так і дворазової дії при пострілах з ручної автоматичної вогнепальної зброї, типу пістолета ПМ та у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно пункту 2.1.3 о) «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року. Садна, подряпини правого передпліччя, стосовно живої особи, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. - При дослідженні трупа ОСОБА_20 виявлено два кульових поранення, одне наскрізне в ділянці великого пальця правої кисті, з вхідною раною на тильній поверхні кисті та вихідною на долонній; друге сліпе з вхідною раною на черевній стінці, в ділянці пупка, з направленням ранового каналу спереду назад з наявністю кулі підшкірно в поперековій ділянці спини праворуч.

Враховуючи характер і локалізацію ушкоджень слід вважати, що могло бути місце два окремих постріли ( права кисть та живіт) але більш імовірно один, в положенні правої кисті к переду від черевної стінки, враховуючи, що вхідна рана на кисті з ознаками пострілу з близької дистанції, а вхідна на черевній стінці без будь яких додаткових факторів пострілу з близької дистанції, а вхідна на черевній стінці без будь яких додаткових факторів пострілу з близької дистанції.- Судово медичних даних для встановлення взаєморозташування потерпілого та нападника немає.- Судово медичних даних для встановлення в якому положенні знаходився потерпілий в момент отримання ним тілесних ушкоджень немає.- При судово - токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_20 етилового спирту не виявлено. Смерть ОСОБА_20 настала внаслідок вогнепальних, кульових поранень живота, правої кисті,ушкоджень внутрішньо - черевних органів, які ускладнились гострою зовнішньою та внутрішньо черевною кровотечею, малокрів`ям внутрішніх органів».

Із Висновку судової медичної експертизи № 3335е/386 від 17 жовтня 2023 року вбачається, що « …за даними наданої медичної документації у ОСОБА_12 встановлено тілесне ушкодження у вигляді: вогнепального кульового наскрізного поранення м`яких тканин правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та розвитком в посттравматичному періоді компресійно ішемічної нейропатії правого стегнового нерва з помірним руховим порушенням, помірним больовим та набряком синдромом.

За своїм характером встановлене у нього тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-п,о «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Враховуючи характер та локалізацію встановленого у нього тілесного ушкодження, дані медичної документації ( стан на момент первинного надання медичного допомоги), можливо сказати, що воно отримано незадовго до первинного надання медичної допомоги в ПХГ Слов`янськ, тобто і термін вказаний у медичній документації та слідчим у Постанові, а саме 19 серпня 2023 року.

Встановлено у ОСОБА_12 тілесне ушкодження спричинено від механічної дії твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який володів пробивною кінетичною енергією, що діяв в ділянку правого стегна, яким могла бути і куля при пострілі з вогнепальної зброї або інші предмети з аналогічними травмуючи ми властивостями.

Оцінка свідчень потерпілих, обвинувачених, свідків та інших осіб, щодо умов та обставин отримання тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово медичного експерта, а є прерогативою судово слідчих органів.

Локалізація та характер встановленого у нього тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судової медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_12 в ході проведення Слідчого експерименту за його участі.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_21 показав про обставини та відтворив обстановку подій при яких військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України Смалючок Ростислав 19 серпня 2023 року вчинив неправомірні дії по відношенню до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим свідком ОСОБА_21 , як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностей.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 20 серпня 2023 року з участю свідка ОСОБА_21 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_67 показав про обставини та відтворив обстановку подій при яких військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України Смалючок Ростислав 19 серпня 2023 року вчинив неправомірні дії по відношенню до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим свідком ОСОБА_48 , як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностей.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 20 серпня 2023 року з участю свідка ОСОБА_48 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_22 показав про обставини та відтворив обстановку подій при яких військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України Смалючок Ростислав 19 серпня 2023 року вчинив неправомірні дії по відношенню до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим свідком ОСОБА_22 , як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностей.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 20 серпня 2023 року з участю свідка ОСОБА_22 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 20 серпня 2023 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2023 року вбачається, що підозрюваний ОСОБА_17 за допомогою статиста відтворив обстановку подій при яких він здійснив постріл з пістолета та спричинив поранення правого бедра потерпілому ОСОБА_12 ; за допомогою статистів підозрюваний ОСОБА_17 відтворив обстановку подій, при яких присутні на місці військовослужбовці Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України намагалися після другого пострілу його знешкоджувати та при яких він здійснив третій постріл в результаті чого отримав поранення ОСОБА_20 від якого настала смерть останнього.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим обвинуваченим ОСОБА_17 , як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностей.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 16 жовтня 2023 року з участю підозрюваного ОСОБА_17 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 16 жовтня 2023 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 03 жовтня 2023 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 , в присутності його представника адвоката ОСОБА_14 відтворив обстановку подій при яких військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ОСОБА_17 здійснив постріл у бік військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 . Та спричинив йому вогнепальне поранення. Також потерпілий відтворив на місці обстановку подій при яких він після отримання поранення сховався за машину, а після за паркан та бачив, як ОСОБА_20 після крику «ай живіт» тримаючись руками за живіт впав на землю за автомобілем.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим потерпілим ОСОБА_12 , як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностей.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 03 жовтня 2023 року з участю потерпілого ОСОБА_12 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 03 жовтня 2023 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судової медичної експертизи № 263/1 від 13 листопада 2023 року вбачається, що « Під час допиту підозрюваного ОСОБА_17 та проведення слідчого експерименту з його участю він не вказує на механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, але за обставин, на які він вказав не виключно, що могли утворитись тілесні ушкодження, виявлені при досліджені трупу ОСОБА_20 .

Тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупу ОСОБА_20 могли утворитись за обставин та при вказаному механізмі їх спричинення вказаних свідками ОСОБА_68 , ОСОБА_22 , та ОСОБА_21 під час слідчих експериментів проведених з їх участю.»

Із Висновку судової медичної експертизи № 3914е від 04 грудня 2023 року вбачається, що « за даними наданої медичної документації у ОСОБА_12 встановлено тілесне ушкодження у вигляді:

-вогнепального кульового наскрізного поранення м`яких тканин правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та розвитком в посттравматичному періоді компресійно ішемічної нейропатії правого стегнового нерва з помірним руховим порушенням, помірним больовим та набряком синдромом;

Характер виявленого у ОСОБА_12 тілесного ушкодження, не суперечать характеру, на який вказує підозрюваний ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, однак локалізація та механізм вказаний в ході проведення слідчого експерименту викликає сумніви, оскільки при відстані, на якій знаходились один від одного ОСОБА_12 та ОСОБА_17 при розташуванні дульного зрізу пістолету локалізація поранення повинна розташовуватись або нижче верхньої третини стегна або вище ( ділянка тазу).

Локалізація та характер виявленого у ОСОБА_12 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказують свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_48 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі».

Із Протоколу огляду від 31 серпня 2023 року вбачається, що у приміщенні Слов`янського моргу за адресою - АДРЕСА_3 було оглянуто:

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься куля, вилучена з трупу ОСОБА_20 ;

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься кров на марлі трупу ОСОБА_20 та зразки марлі;

- пакет з одягом ОСОБА_20 , а саме: футболкою, трусами, штанами, шкарпетками, кросівками;

Із Протоколу освідування особи від 05 вересня 2023 року вбачається, що 05 вересня 2023 року на підставі Постанови слідчого від 05 вересня 2023 року, у підозрюваного ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_18 були відібрані біологічні зразки крові;

Із Протоколу освідування особи від 03 жовтня 2023 року вбачається, що 03 жовтня 2023 року на підставі Постанови слідчого від 03 жовтня 2023 року, у потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності його представника адвоката ОСОБА_14 були відібрані біологічні зразки крові;

Із Висновку судово медичної експертизи №2126/2836-БД вбачається, що « У результаті дослідження зразка крові потерпілого ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , висушеного на марлі, встановлена група 0 з ізогемаглютинінами анти А і анти В за ізосерологічною системою АВО.»

« У результаті дослідження зразка крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висушеного на марлі, встановлена група А з ізогемаглютинінами анти В за ізосерологічною системою АВО».

« У результаті дослідження зразка крові підозрюваного ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висушеного на марлі, встановлена група А з ізогемаглютинінами анти В за ізосерологічною системою АВО».

Із Висновку судової експертизи зброї 3 СЕ-19/104-23/31107 БЛ від 11 вересня 2023 року вбачається, що «1. Наданий для дослідження предмет, зовні схожий на пістолет МАКАРОВА ЕА1024Л, є бойовою нарізною вогнепальною зброєю -9мм самозарядним пістолетом конструкції Макарова (ПМ), серії « НОМЕР_4 », заводський номер № НОМЕР_5 , рік виготовлення період з 1955 по 1960 роки, ( виробництва СРСР). Пістолет до стрільби придатний.2. Надані для дослідження предмети, зовні схожі на набої у кількості 2 шт, які знаходяться у сейф пакеті PSP2069178 та 1 шт, яка знаходиться у сейф пакеті 5334780 є бойовими припасами -9мм пістолетними патронами до пістолетів конструкції ОСОБА_69 (ПМ). Патрони призначені до стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї пістолетів конструкції Макарова «ПМ», Стєчкіна «АПС», «Форт» та ін. Патрони до стрільби придатні. 3. Надані на дослідження три гільзи, в сейф пакеті PSP1507892, є складовими частинами бойових припасів стріляними гільзами 9-мм пістолетних патронів до пістолетів конструкції ОСОБА_69 (ПМ). Патрони складовими частинами, яких є надані на дослідження, три стріляні гільзи, призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї пістолетів конструкції ОСОБА_69 (ПМ), ОСОБА_70 (АПС), «Форт-12,14», «РА-63», «Р-64», «RK-59», «R-61» та інш. 4. Вищевказані три гільзи були стріляні з 9-мм самозарядного пістолета конструкції Макарова (ПМ), серії «ЕА» заводський № 1024, рік виготовлення період з 1955 по 1960 роки ( виробництва СРСР), що наданий на дослідження. 5. Надана на дослідження куля, вилучена з трупу ОСОБА_20 , в сейф пакеті S1029739 є складовою частиною бойового припасу вистріляною кулею 9-мм пістолетного патрону до пістолетів конструкції ОСОБА_69 (ПМ). Патрон, складовою частиною якого є надана на дослідження, вистріляна куля, призначений для стрільби з нарізної вогнепальної зброї пістолетів конструкції Макарова (ПМ), Стєчкіна (АПС), «Форт-12,14», «РА-63», «Р-64», «RK-59», «R-61» та інш. 6. Вищевказана куля, була вистріляна з 9-мм самозарядного пістолета конструкції Макарова (ПМ), серії «ЕА», заводський номер № 1024, рік виготовлення період з 1955 по 1960 роки, ( виробництва СРСР), що наданий на дослідження.

Із Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20 серпня 2023 року вбачається, що затримання ОСОБА_17 проводилося 20 серпня 2023 року в період з 13 години 40 хвилин по 14 годину 00 хвилин.

Із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 «Про результати проведення службового розслідування» від 03 жовтня 2023 року вбачається, що було проведено службове розслідування стосовно подій 19 серпня 2023 року у Військовій частині 3035 Східного оперативно територіального об`єднання Національної Гвардії України.

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_17 .

Із Довідки КНП ЛОР « Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» №4700 від 06 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в КНП ЛОР « ІНФОРМАЦІЯ_8 » не перебуває.

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства Сокальська районна лікарня від 06 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на диспансерному обліку у наркологічному кабінеті Сокальської ЦРЛ не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства Сокальська районна лікарня від 09 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався.

Із Висновку судово психіатричної експертизи №535 від 12 вересня 2023 року вбачається, що « ОСОБА_17 в період інкримінованого йому діяння не виявляв і в теперішній час не виявляє будь яких психічних розладів. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує».

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, який частково визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 1 КК України спів ставляючи її з обвинуваченням, що пред`явлене ОСОБА_17 , а також наданими суду доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_12 ,свідків обвинувачення, дослідженими судом документами, які повністю викривають обвинуваченого у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, суд робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних, та об`єктивних.

Зазначені докази винності обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані ним докази ( параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року; «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «… що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

При цьому у частині 3 ст. 99 КПК України законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

Водночас суд зазначає, що для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму

(ч. 2 ст. 8).

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що наявні у матеріалах справи відеозаписи, які містяться на технічних носіях інформації на яких зафіксовано проведення слідчих експериментів зі свідками, які були проведені уповноваженими на те особами за участі свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_48 , ОСОБА_22 , потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_17 ,при цьому, з урахуванням того, що хід проведення вказаного слідчого експерименту зафіксовано на безперервний відеозапис, що є винятком, на підставі ч. 7 ст. 223 КПК України, для необхідності залучення понятих. Перед початком проведення слідчих експериментів їх учасникам було роз`яснено їх права та обов`язки, що прямо відображено на відеозаписах цих слідчих дій. При цьому свідки не заявляли про наявність у них будь-яких зауважень, заперечень, клопотань, заяв щодо проведеного за їх участю слідчого експерименту про, що свідчить відеозапис.

У ході проведення зазначених слідчих дій свідки, потерпілий та обвинувачений описували перебіг подій, які відбувалися 19 серпня 2023 року, при цьому, детально розказували та показували обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_17 кримінальних правопорушень.

Тобто слідчий експеримент відбувся у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчило про те, що ця слідча (розшукова) дія була проведена із дотриманням вимог закону та прав учасників такої слідчої дії.

Разом з цим, суд зауважує, що проведення слідчого експерименту саме в такому форматі не свідчить про те, що технічні носії інформації на яких зафіксовано проведення слідчих експериментів, як доказ був отриманий в наслідок істотного порушення прав та свобод, зокрема обвинуваченого ОСОБА_17 , а тому не ставить під сумнів його допустимість.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року,визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтями 86-89 КПК України передбачені випадки та порядок визнання доказів неналежними та недопустимими.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.

У вирішенні питання про допустимість доказів важливе значення має саме істотність порушення прав і свобод.

Це означає, що не усі порушення закону, допущені під час збирання доказів сторонами, є підставою для визнання доказів недопустимими.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі N 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі N 334/5670/18).

Наведені доводи підтверджуються рішенням Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові по справі 204/6541/16-к, яким констатовано, що навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення.

Суд зазначив, що, оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, Суд має зважати на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані.

У Постанові Касаційного кримінального суду від 11 липня 2023 року,(справа №275/368/19). Суд вказує, що оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів.

Крім того, Постановою Великої Палати ВС від 31 серпня 2022 року № 756/10060/17 констатовано, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Суд констатує, що всі матеріали кримінального провадження були відкриті у встановленому законом порядку, та надані для безпосереднього дослідження як стороні захисту в рамках даного кримінального провадження, так і суду під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про дотримання стороною обвинувачення вимог національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням наведеного суд констатує те, що технічний носій інформації на якому зафіксовано проведення слідчих експериментів зі свідками, потерпілим та обвинуваченим, а саме їх відеозаписи містять достатні відомості, що відображають хід їх проведення, що за своєю природою є самостійним джерелом доказів, визначеним ст. 84 КПК України.

При цьому суд оцінює інформацію, яка міститься на технічних носіях інформації в електронній (цифровій) формі, які містять дані про обставини, що мають значення для справи, як самостійний електронний документ, що містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.

В судовому засіданні обвинувачений, його захисник скористалися правом допитати свідків, що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із забезпеченням їм можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак жодних об`єктивних даних для того, щоб ставити їх під сумнів, суд не встановив.

Показання вищевказаних свідків повністю узгоджуються зі змістом інших доказів, якими є Протоколи слідчих дій та інші письмові докази.

За таких обставин, суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілих, свідків, письмові докази по справі, як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_17 .

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Суд звертає увагу на те, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які, за оцінкою суду , не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_17 , вірно кваліфіковано за ст. 121 частина 1 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; за ст. 414 частина 2 КК України порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_17 , суд вважає правильною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінальних правопорушень законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_17 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_17 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_17 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_17 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_17 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, позитивно характеризується за місцем служби, займаній посаді відповідає, особу винного, а також те, що обвинувачений приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації, суд враховує також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також враховує характер вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, суспільну небезпеку та те, що кримінальні правопорушення вчинено в умовах воєнного стану, коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців.

Зважаючи, що обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 121 частина 1 КК України, заперечував кваліфікацію його дій, на думку суду, це свідчить про недостатнє усвідомлення військовослужбовцем протиправного характеру поведінки в умовах воєнного стану, відсутність у особи належних висновків щодо необхідності виправлення, а відтак і про відсутність щирого каяття.

Суд вважає, що показання обвинуваченого щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень не в повній мірі узгоджуються з показаннями свідків, письмовими доказами по справі, які є об`єктивними даними і не залежать від суб`єктивних факторів, а відтак підстав для визнання ним вини та щирого каяття, як пом`якшуючих обставин, з огляду на відсутність критичної оцінки своєї злочинної поведінки, не вбачає.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_17 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 1 статті 121, частиною 2 статті 414 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень в теперішніх умовах є неприпустимим.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року ( заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_17 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежить від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» ( рішення від 09 квітня 2020 року) та в справі «Скачкова та Рижа проти України» ( рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу « законності» і воно не було свавільним».

У справі « Белане Надь проти Угорщини» ( рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» ( рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити « особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_12 , інтереси якого представляють адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , звернувся з позовною заявою до ОСОБА_17 , Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України, Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що для лікування поранення, яке було завдано ОСОБА_17 , він був змушений понести витрати на проведення діагностики та придбання ліків за власний рахунок. У зв`язку з пораненням ОСОБА_12 поніс наступні витрати на лікування: проходження діагностики 14 листопада 2023 року в ТОВ «МДЦ ЕКСПЕРТ» за 3000 гривень; проходження діагностики 07 листопада 2023 року в клініці в м. Дніпро за 1584 гривні; витрати на ліки 01 вересня 2023 року, 15 вересня 2023 року, 21 вересня 2023 року загальною сумою на 1166,20 гривні. Крім того, ОСОБА_12 також поніс витрати, пов`язані із проїздом до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій за його участю: проїзд 01 жовтня 2023 року з м. Шостка до м. Дніпро для проведення слідчих дій, а саме: допит потерпілого, проведення слідчого експерименту з потерпілим, відібрання зразків крові потерпілого - 1350 гривень; проїзд 22 грудня 2023 року з м. Кривий Ріг до м. Павлоград для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України 581,35 гривень. Таким чином, внаслідок вчинення ОСОБА_17 кримінального правопорушення, ОСОБА_12 загалом поніс витрати в сумі 7681,55 грн.

Протиправними діями ОСОБА_17 моральному здоров`ю ОСОБА_12 спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Психічні переживання та негативні емоції ОСОБА_12 пов`язані з тим, що він досі змушений проходити реабілітацію після травми. Крім того, він досі, вже протягом 5 місяців, відчуває больовий синдром, а також має порушення функцій опори та ходьби. Постійний больовий синдром, а також порушення функцій опори та ходьби, позбавляють ОСОБА_12 можливості вести повноцінний спосіб життя, він позбавлений можливості реалізації своїх звичок та бажань, не може повернутися до виконання обов`язків із несення військової служби та повноцінно захищати Батьківщину. Крім того, пошкодження правого стегнового нерва може призвести до того, що ОСОБА_12 , може так і не відновити функції опори та ходьби в повному обсязі, та до кінця життя жити з наслідками цього поранення. Про таку можливість свідчить те, що, відповідно до доданих довідок ВЛК, навіть після проходження попередніх реабілітацій, вказані порушення функцій опори та ходьби не зникають та не зменшуються, у зв`язку з чим ОСОБА_12 змушений проходити нові курси реабілітації. Також слід звернути увагу не тільки на те, що ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а й на те, що внаслідок вогнепального поранення у нього було пошкоджено стегнову артерію, що зазвичай призводить до летальних наслідків. У зв`язку з цим, як в момент отримання поранення, так і в подальшому ОСОБА_12 зазнав сильних душевних переживань за своє життя. Потерпілий ОСОБА_12 весь час з моменту події злочину переживає з приводу того, що його життя могло обірватися, родина залишитись без годувальника тощо. Внаслідок цього у потерпілого ОСОБА_12 з`явилися хвилювання з приводу незахищеності в буденному житті військовослужбовця.

Враховуючи наявність у ОСОБА_12 не тільки душевних та психологічних, а й фізичних страждань, які безперечно впливатимуть на все подальше життя, користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди дорівнює 1 000 000 (один мільйон) гривень.

У зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України виконувала завдання за призначенням на території Донецької області.

Як встановлено, ОСОБА_17 під час вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 . Вважає, що обвинувачений ОСОБА_17 перебував у трудових (службових) відносинах зі ІНФОРМАЦІЯ_9 та виконував службові обов`язки за посадою, а тому територіальне управління є належним відповідачем в силу ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Міністерство внутрішніх справ є центральним органом виконавчої влади, і до структури МВС України входить Національна гвардія України. В свою чергу Східне Територіальне управління НГУ входить в склад НГУ. Враховуючи, що як обвинувачений, так і потерпілий приймалися на службу саме Східним ТУ НГУ, то пред`явлення вимог саме до Держави України в особі СТУ НГУ та МВС є цілком обґрунтованим.

В зв`язку з викладеним просив суд стягнути солідарно зі ОСОБА_17 , Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України та Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 7681,55 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн.

Цивільним відповідачем, Східним територіальним управлінням Національної Гвардії України, надано Відзив на позовну заяву ОСОБА_12 , в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. ОСОБА_17 під час вчинення кримінального правопорушення зі Східним територіальним управлінням Національної Гвардії України у трудових або службових відносинах не перебував. Крім того, відповідач зазначив, що ця справа за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення збитків, завданих особою, що проходила публічну службу (державну службу), має розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Спори про заподіяння шкоди військовослужбовцем підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. У випадку завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним службових обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Для вирішення питання про віднесення тієї чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки слід з`ясувати наявність характерних ознак джерела, якими є: неможливість повного контролю з боку людини; наявність шкідливих властивостей; велика вірогідність заподіяння шкоди. Не визнається джерелом підвищеної небезпеки поводження зі зброєю. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Східного територіального управління НГУ у повному обсязі.

Цивільним позивачем надано Заперечення на відзив Східного територіального управління Національної Гвардії України, в яких зазначено, що в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Тому заявлення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в рамках цивільного позову є правильним. Військова частина НОМЕР_2 входить до структури ІНФОРМАЦІЯ_10 . Повноваження та функціональні обов`язки територіальних управлінь та їх вищих посадових осіб, передбачені Положенням про орган військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, свідчать про наявність у них відповідальності за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, медичне забезпечення, внутрішній порядок, стан і збереження зброї у підпорядкованих військових частинах. Обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про те, що Східним територіальним об`єднанням НГУ та його посадовими особами не було організовано належну кадрову роботу, не було забезпечено належну військову дисципліну, морально-психологічний стан, внутрішній порядок та збереження зброї у підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 , що призвело до вчинення кримінального правопорушення, та отримання ОСОБА_12 матеріальної та моральної шкоди. У цивільному позові ОСОБА_12 зазначено, що відповідачами у справі крім ОСОБА_17 є Держава України в особі таких органів, як Міністерство внутрішніх справ та Східне територіальне управління Національної Гвардії України, а не безпосередньо ці органи.

Зазначення Східного оперативно-територіального об`єднання НГУ, яке діє від імені Держави, є правильним та належним. В зв`язку з викладеним, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем, Міністерством внутрішніх справ України, надано Відзив на позовну заяву ОСОБА_12 , в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. МВС України є неналежним відповідачем у справі з огляду на таке. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах. За змістом позовної заяви позивач фактично зазначає про неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_17 , натомість відповідачем зазначає Державу Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України. Органом військового ІНФОРМАЦІЯ_11 . До оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії відноситься Східне ОТО в/ч НОМЕР_6 (управління), АДРЕСА_4 , якому підпорядковується в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 . Оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував протиправні дії з боку працівників МВС України, МВС є неналежним цивільним відповідачем у справі. Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України та Східне територіальне управління НГУ є окремими юридичними особами. Матеріали позову не містять жодного доказу порушення прав або інтересів позивача збоку працівників Міністерства внутрішніх справ України. Таким чином, позивач визначає відповідачем у справі Міністерство внутрішніх справ України, яке прав і інтересів позивача не порушувало та, відповідно, не може нести відповідальність перед ним. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки. Позивач повинен довести і протиправність поведінки відповідача (МВС), і наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. В порушення вимог статей 76-81 ЦПК України позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями чи бездіяльністю відповідача (МВС України) моральної шкоди, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів позову обвинувачений ОСОБА_17 проходив військову службу за контрактом на посаді командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України у військовому званні сержант. У справах про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків в результаті злочину, відповідачем є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальною нормою, що регулює такі правовідносини є стаття 1172 ЦК України. Крім того, всупереч положенням ст. 1174 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6. ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду не з Держави, від імені якої виступає Державна казначейська служба України, а з МВС України. Державна казначейська служба України є спеціально уповноваженим суб`єктом, який відповідає від імені Держави, за зобов`язаннями, які виникли через завдання шкоди, обов`язок по відшкодуванню якої покладено на Державу. Враховуючи зазначене вище, залучення позивачем МВС України як особи, яка на думку позивача несе відповідальність за завдану шкоду позивачеві на підставі приписів ст. ст. 1172, 1173, 1174 ЦК України не відповідає фактичним обставинам справи, отже не підлягає задоволенню. В зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Цивільним позивачем надано Заперечення на відзив Міністерства внутрішніх справ України, в яких зазначено, що НГУ є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України. Керівники військових частин (підрозділів) Національної гвардії України призначаються за погодженням з Міністром внутрішніх справ України та звільняються з посади командувачем ІНФОРМАЦІЯ_12 затверджуються Міністром внутрішніх справ України. Міністерство внутрішніх справ України, здійснює організаційні функції щодо діяльності Національної гвардії України та її територіальних управлінь, а Міністр внутрішніх справ, як вища посадова особа Міністерства, здійснює керівництво Національною гвардією та має повноваження щодо призначення посадових осіб. З огляду на неналежну організацію бойової готовності, психологічного забезпечення та підготовки військовослужбовців, що призвело до призначення на посаду командира підрозділу ОСОБА_17 та вчинення ним кримінального правопорушення, що мало наслідком смерть одного підпорядкованого військовослужбовця та поранення іншого, Міністерство внутрішніх справ України є належним відповідачем у даній справі. Позивач вважає, що саме через неналежну організацію психологічного забезпечення та бойової готовності в НГУ, в підрозділі стався факт групового вживання алкогольних напоїв, невжиття командуванням усіх необхідних дії для запобігання цьому та здійснення кримінального правопорушення ОСОБА_17 , в ході якого ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Позивач зазначає, що є прямий зв`язок між неналежним виконанням Міністерством внутрішніх справ України своїх обов`язків та пораненням, яке отримав ОСОБА_12 . Щодо не залучення Державної казначейської служби України як відповідача зазначає, що залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Законодавством не встановлено, що ДКСУ є спеціально уповноваженим суб`єктом, який відповідає від імені Держави, за зобов`язаннями, які виникли через завдання шкоди, обов`язок по відшкодуванню покладено на Державу. В зв`язку з викладеним, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_71 до ОСОБА_17 , Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України, Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд приходить до наступного.

Щодо пред`явлення позовних вимог до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МВС України має самостійний ідентифікаційний код юридичної особи 00032684.

Отже, Міністерство внутрішніх справ України (), ІНФОРМАЦІЯ_13 () та Східне територіальне управління НГУ () є окремими юридичними особами.

Частиною 1 ст. 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1 та 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач повинен довести і протиправність поведінки відповідача (МВС), і наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з вимогами частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог статей 76-81 ЦПК України позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями чи бездіяльністю відповідача (МВС України) моральної шкоди, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Матеріали позову не містять жодного доказу порушення прав або інтересів позивача з боку Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до обґрунтованого переконання, що в задоволенні позову ОСОБА_71 в частині пред`явлення позовних вимог до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слід відмовити.

Щодо пред`явлення позовних вимог до Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876 (далі Закон України № 876) Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно із частиною 1, 11 статті 5 Закону України № 876 до складу Національної гвардії України входять:

1) головний орган військового управління Національної гвардії України;

2) оперативно-територіальні об`єднання Національної гвардії України;

3) з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.

Головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи Національної гвардії України є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки та штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відповідних банківських установах.

За приписами пунктів 1, 8, 14 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 28 березня 2014 року № 346/2014, слід зазначити, що головним органом військового управління Національної гвардії України (далі - головний орган військового управління НГУ) є ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Начальником головного органу військового управління НГУ є командувач Національної гвардії України.

Головний орган військового управління НГУ відповідно до Закону України «Про Національну гвардію України» є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки та штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відповідних банківських установах.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Положення про орган військового ІНФОРМАЦІЯ_14 , затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 681 від 16 липня 2014 року оперативно-територіальне об`єднання Національної гвардії України (далі - оперативно-територіальне об`єднання) є основною військово-адміністративною одиницею

ІНФОРМАЦІЯ_15 (далі - територіальне управління НГУ).

Безпосереднє керівництво оперативно-територіальним об`єднанням та його органом військового управління здійснюється начальником територіального управління НГУ (пункт 1 розділу ІІІ зазначеного Положення).

До складу оперативно-територіального об`єднання входять: орган військового управління, з`єднання, військові частини і підрозділи, що дислокуються в межах визначеної зони відповідальності (оперативного реагування), крім з`єднань, військових частин і підрозділів, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ, що безпосередньо підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_13 (пункт 3 розділу IV зазначеного Положення).

До оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії відноситься Східне ОТО в/ч НОМЕР_6 (управління), АДРЕСА_4 , якому підпорядковується в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ІНФОРМАЦІЯ_13 є самостійною юридичною особою (), Східне територіальне управління НГУ, до складу якого входить в/ч НОМЕР_2 , є юридичною особою ().

У справах про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків в результаті злочину, відповідачем є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальною нормою, що регулює такі правовідносини є стаття 1172 ЦК України.

Обвинувачений ОСОБА_17 проходив військову службу за контрактом на посаді командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_7 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України у військовому званні сержант.

Таким чином, Східне територіальне управління Національної Гвардії України не є належним відповідачем по справі, тому в задоволенні позову ОСОБА_71 в частині пред`явлення позовних вимог до Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слід відмовити.

Вирішуючи позов ОСОБА_71 в частині відшкодування шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У зв`язку з пораненням ОСОБА_12 поніс наступні витрати на лікування:

- проходження діагностики 14 листопада 2023 року в ТОВ «МДЦ ЕКСПЕРТ» за 3000 гривень, проте доказів понесення вказаних витрат позивачем не надано;

- проходження діагностики 07 листопада 2023 року в клініці в м. Дніпро за 1584 гривні, на підтвердження надано відповідну квитанцію №82В0-0Р58-03А8-0Т36 від 07 листопада 2023 року;

- витрати на ліки 01 вересня 2023 року (квитанція №446А-Н7ЕН-В3К0-9СТ6 від 01 вересня 2023 року на суму 480,00 грн.), 15 вересня 2023 року (чек від 15 вересня 2023 року на суму 514,80 грн.), 21 вересня 2023 року (чек від 21 вересня 2023 року на суму 171,40 грн.) загальною сумою на 1166,20 гривні, на підтвердження вказаних витрат надані відповідні докази.

Крім того, ОСОБА_12 також поніс витрати, пов`язані із проїздом до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій за його участю:

- проїзд 01 жовтня 2023 року з м. Шостка до м. Дніпро для проведення слідчих дій, а саме: допит потерпілого, проведення слідчого експерименту з потерпілим, відібрання зразків крові потерпілого - 1350 гривень (потерпілий ОСОБА_12 зареєстрований в м. Шостка, що підтверджується паспортом громадянина України, відповідно до Протоколу проведення слідчого експерименту 03 жовтня 2023 року дійсно проводились слідчі дії в м. Дніпро за його участю; витрати на проїзд підтверджено квитком від 01 жовтня 2023 року);

- проїзд 22 грудня 2023 року рейс м. Кривий Ріг - м. Слов`янськ, для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України 581,35 гривень (електронний квиток № НОМЕР_8 ).

Таким чином, внаслідок вчинення ОСОБА_17 кримінального правопорушення, ОСОБА_12 загалом поніс витрати в сумі 4 681,55 грн., які слід стягнути зі ОСОБА_17 на користь ОСОБА_12 .

Крім того, позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду, яку він оцінив в 1 000 000 грн.

Частиною першою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, указане положення має загальне принципове значення, за змістом якого, саме особа, яка безпосередньо постраждала від протиправних дій іншої особи має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Частиною другою указаної статті надано визначення такої категорії як моральна шкода, а саме: моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , перенесених ним фізичних та психічних страждань. Внаслідок отриманої травми позивач потребує тривалого курсу реабілітації, що призвело до порушення нормального та звичного способу життя, отримана позивачем травма не могла не викликати сильний психологічний та емоційний стрес, зважаючи на її тяжкість і складність.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом 1000 000 грн, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого ОСОБА_12 у заявлених ним розмірах грошового стягнення .

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер вимушених змін у життєвих стосунках та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, приходить до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_32 , інтереси яких представляє адвокат ОСОБА_11 , звернулася з позовною заявою до ОСОБА_17 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На обґрунтування позову зазначила, що внаслідок вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень загинув ОСОБА_20 , з яким вона хоча і не перебувала в зареєстрованому шлюбі, проте була в фактичних шлюбних відносинах, проживала однією сім`єю та має спільну доньку ОСОБА_72 . Отже, як їй, так і її малолітній дитині внаслідок вказаного злочину було завдано моральної шкоди. Смерть ОСОБА_20 заподіяла їй невиліковну душевну рану, вона постійно страждає, бо вже ніколи не відчує його любові, ласки та підтримки. Порушився її звичний уклад життя, оскільки вона втратила вироблені роками життєві зв`язки, поновлення яких вважає неможливим. Їхня донька ОСОБА_73 знає про смерть батька, розуміє що більше ніколи його не побачить і одна лише думка про це завдає їй нестерпних страждань.

Вважає, що в даному випадку наявні як загальні так і спеціальні умови деліктної відповідальності, і тому співвідповідачем по даному позову окрім ОСОБА_17 має бути Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України.

В зв`язку з викладеним просить стягнути солідарно з ОСОБА_17 та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на її користь та на користь ОСОБА_73 по 5 000 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Цивільним відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, надано Відзив на позовну заяву ОСОБА_10 , в якому зазначено, що військова частина не визнає позовні вимоги у повному обсязі. За встановлених фактичних обставин, обвинувачений будучи призваним у зв`язку з мобілізацією на особливий період на військову службу, був направлений для її проходження до місця розташування підрозділу. Під час протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 не виконував жодних обов`язків військової служби, які передбачені законом, завдання шкоди відбулось не в зв`язку з виконанням його обов`язків як військовослужбовця, тому правові підстави для покладення на військову частину відповідальності за наслідками вчинення злочину відсутні. Відповідач вважає, що військова частина є неналежним відповідачем, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Потерпіла ОСОБА_9 , інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_11 , звернулася з позовною заявою до ОСОБА_17 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На обґрунтування позову зазначила, що внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень загинув її син ОСОБА_20 . Смерть ОСОБА_20 заподіяла їй невиліковну душевну рану, вона постійно страждає, бо вже ніколи не відчує його любові, ласки та підтримки. Порушився звичний уклад життя, оскільки вона втратила вироблені роками життєві зв`язки, поновлення яких вважає неможливим. Вважає, що в даному випадку наявні як загальні так і спеціальні умови деліктної відповідальності, і тому співвідповідачем по даному позову окрім ОСОБА_17 має бути Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України.

В зв`язку з викладеним просить стягнути солідарно з ОСОБА_17 та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на її користь 5 000 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Цивільним відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, надано відзив на позовну заяву ОСОБА_9 , в якому зазначено, що військова частина є неналежним відповідачем. На момент скоєння злочину ОСОБА_17 не виконував жодних обов`язків військової служби, тому правові підстави для покладення на військову частину відповідальності за наслідки вчинення обвинуваченим злочину відсутні. В зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

З приводу заявлених цивільних позовів потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Тобто, з урахуванням положень статей 1172, 1174 ЦК України, для покладення на юридичну особу відповідальності за наслідками вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності так і спеціальних, зокрема, перебування у трудових (службових) відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, при деліктних зобов`язаннях треба доводити не тільки факт заподіяння шкоди внаслідок протиправного діяння, але й виникнення такого діяння внаслідок неналежного виконання чи невиконання особою покладених на нього службових чи інших обов`язків.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_17 на момент вчинення кримінального правопорушення 19 серпня 2023 року відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20 лютого 2023 року та №117 від 17 квітня 2023 року, обіймав посаду командира 2 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_2 , отже ОСОБА_17 перебував із в/ч НОМЕР_2 у службових відносинах. Разом з тим, в процесі судового розгляду встановлено, що ОСОБА_17 , в той самий час перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час застосування до нього фізичних заходів щодо припинення протиправних дій, здійснив один неконтрольований постріл в бік військовослужбовця ОСОБА_20 , спричинивши тілесні ушкодження, внаслідок чого останній помер.

На момент скоєння кримінального правопорушення 19 серпня 2023 року ОСОБА_17 не виконував жодних обов`язків військової служби відповідно до п.4.2.2 ст.24 «Початок і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби».

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1)на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2)на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3)поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4)під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5)під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Використання обвинуваченим вогнепальної зброї стосовно інших військовослужбовців не входило до службових обов`язків ОСОБА_17 .

У випадку завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним службових обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником.

Саме такий правовий висновок зазначений в постанові Верховний Суд від 02 червня 2022 року у справі №367/274/19, яка на підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Враховуючи вищенаведене, в/ч НОМЕР_2 Національної Гвардії України, яка з врахуванням встановлених судом обставин не несе відповідальність за шкоду завдану обвинуваченим, є неналежним відповідачем, тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пред`явлені до в/ч НОМЕР_2 Національної Гвардії України, відсутні.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позов до суду поданий потерпілою ОСОБА_9 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_20 (Свідоцтво про народження ОСОБА_20 серії ІІІ- НОМЕР_9 від 04 грудня 1989 року, Свідоцтво про одруження ОСОБА_9 серії НОМЕР_10 від 12 січня 2001 року) та потерпілою ОСОБА_10 , яка проживала однією сім`єю з ОСОБА_74 (Довідка про склад сім`ї ОСББ «Вікторія-8В» №452 від 25 серпня 2023 року), та яка є законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_73 , яка є дочкою загиблого ОСОБА_20 (Свідоцтво про народження ОСОБА_73 серії НОМЕР_11 від 13 червня 2023 року).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В ході розгляду справи встановлено, що дійсно має місце завдання моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення правил поводження зі зброєю загинув чоловік, який був батьком та сином, малолітня дитина втратила батька, на матеріальну та психологічну участь якого в своєму житті вона мала можливість розраховувати.

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних, які характеризують майновий стан обвинуваченого, суд вважає розумним та співмірним визначити до відшкодування малолітній дитині загиблого, ОСОБА_73 , моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

Суд також вважає переконливими аргументи цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , стосовно спричинення їм з вини обвинуваченого моральної шкоди, оскільки вони зазнали психологічної травми внаслідок загибелі цивільного чоловіка та сина - ОСОБА_20 , який піклувався та підтримував їх морально та матеріально.

Враховуючи встановлені в суді обставини, а також глибину та тривалість моральних страждань цивільних позивачів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині моральної шкоди та зменшує його розмір, керуючись принципом розумності та справедливості, а саме: моральну шкоду заподіяну ОСОБА_10 суд визначає в розмірі 500 000 грн., ОСОБА_9 - 500 000 грн., що на думку суду, буде відповідати перенесеним потерпілими моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих - з іншого.

20 серпня 2023 року ОСОБА_17 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі

Ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року відносно ОСОБА_17 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_16 у Збройних Силах України з дислокацією у АДРЕСА_5 , дія якого судом неодноразово продовжувалася. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_17 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Дніпропетровського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/104-23/31107-БЛ від 11 вересня 2023 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року складають 3824 грн 00 коп.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року на:

- змив з плями бурого кольору з бетонного покриття поміщений до паперового конверту;

- мобільний телефон Xiaomi поміщений до сейф пакету PSP 1507893;

- змив з нашарування бурого кольору з мобільного телефону Xiaomi поміщено до паперового конверту;

- предмет зовні схожий на набій калібру 9 мм поміщений до сейф пакету PSP2069176;

- три предмети зовні схожі на гільзи калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP1507892;

- пістолет Макарова УФ1024Л з магазином та двома предметами схожими на набої калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP2069176;

- змив з курка пістолета Макарова ЕА1024Л поміщений до паперового конверту;

- змив з правої руки трупа ОСОБА_20 поміщений до паперового конверту.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року на:

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься куля, вилучена з трупу ОСОБА_20 ;

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься кров на марлі трупу ОСОБА_20 та зразки марлі;

- пакет з одягом ОСОБА_20 , а саме: футболкою, трусами, штанами, шкарпетками, кросівками;

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_19 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 частина 1, 414 частина 2 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 121 частина 1 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 414 частина 2 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, у відповідності до ст. 70 частина 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_75 призначити шляхом часткового складання призначених покарань - позбавлення волі на строк сім років шість місяців з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_75 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати засудженому ОСОБА_75 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 20 серпня 2023 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_75 до набрання вироком чинності, залишити без змін тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_16 з дислокацією у місті Павлоград Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , уродженця с. Стенятин, Сокольського району, Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_12 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судової експертизи зброї по кримінальному провадженню № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року - Висновок експерта № СЕ-19/104-23/31107- БЛ від 11 вересня 2023 року, у розмірі 3824 грн 00 коп ( три тисячі вісімсот двадцять чотири грн. 00 коп).

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_17 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , уродженця с. Стенятина Сокольського району Львівської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_13 , виданий Шосткинським МВ УДМС України в Сумській області 04 жовтня 2014 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_9 - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_32 , до ОСОБА_17 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , уродженця с. Стенятина Сокольського району Львівської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_14 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути зі ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , уродженця с. Стенятина Сокольського району Львівської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_14 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 (законний представник - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_14 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ,) моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_10 - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_17 , Держави Україна в особі Східного територіального управління Національної Гвардії України, Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , уродженця с. Стенятина Сокольського району Львівської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_15 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , матеріальну шкоду в розмірі 4 681,55 грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят одна грн. 55 коп.) та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.).

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_12 - відмовити.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року на:

- змив з плями бурого кольору з бетонного покриття поміщений до паперового конверту;

- мобільний телефон Xiaomi поміщений до сейф пакету PSP 1507893;

- змив з нашарування бурого кольору з мобільного телефону Xiaomi поміщено до паперового конверту;

- предмет зовні схожий на набій калібру 9 мм поміщений до сейф пакету PSP2069176;

- три предмети зовні схожі на гільзи калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP1507892;

- пістолет Макарова УФ1024Л з магазином та двома предметами схожими на набої калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP2069176;

- змив з курка пістолета Макарова ЕА1024Л поміщений до паперового конверту;

- змив з правої руки трупа ОСОБА_20 поміщений до паперового конверту.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року на:

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься куля, вилучена з трупу ОСОБА_20 ;

- паперовий конверт білого кольору, у якому міститься кров на марлі трупу ОСОБА_20 та зразки марлі;

- пакет з одягом ОСОБА_20 , а саме: футболкою, трусами, штанами, шкарпетками, кросівками;

Речові докази по справі: змив з плями бурого кольору з бетонного покриття поміщений до паперового конверту; мобільний телефон Xiaomi поміщений до сейф пакету PSP 1507893; змив з нашарування бурого кольору з мобільного телефону Xiaomi поміщено до паперового конверту; предмет зовні схожий на набій калібру 9 мм поміщений до сейф пакету PSP2069176; три предмети зовні схожі на гільзи калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP1507892; змив з курка пістолета Макарова ЕА1024Л поміщений до паперового конверту; змив з правої руки трупа ОСОБА_20 поміщений до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 20 серпня 2023 року, що зберігаються у кімнаті зберігання у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ ( Донецька область, місто Краматорськ, вул. Героїв України, будинок № 21) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: пістолет Макарова УФ1024Л з магазином та двома предметами схожими на набої калібру 9 мм поміщені до сейф пакету PSP2069176, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 20 серпня 2023 року, що зберігаються в кімнаті зберігання в ГУНП Дніпропетровської області - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути Військовій частині 3035 Національної Гвардії України.

Речові докази по справі: паперовий конверт білого кольору, у якому міститься куля, вилучена з трупу ОСОБА_20 ; паперовий конверт білого кольору, у якому міститься кров на марлі трупу ОСОБА_20 та зразки марлі; пакет з одягом ОСОБА_20 , а саме: футболкою, трусами, штанами, шкарпетками, кросівками, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 31 серпня 2023 року, що зберігаються у кімнаті зберігання у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ ( Донецька область, місто Краматорськ, вул. Героїв України, будинок № 21) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: біологічні зразки крові підозрюваного ОСОБА_17 , відібрані ІНФОРМАЦІЯ_20 , які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 05 вересня 2023 року, що зберігаються у кімнаті зберігання у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ ( Донецька область, місто Краматорськ, вул. Героїв України, будинок № 21) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: біологічні зразки крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрані 03 жовтня 2023 року, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0003036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 03 жовтня 2023 року, що зберігаються у кімнаті зберігання у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ ( Донецька область, місто Краматорськ, вул. Героїв України, будинок № 21) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_17 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .