Дата документу 09.10.2024
Справа № 334/672/24
Провадження № 1-кп/334/431/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001519 від 26.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, одруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Магдалинівка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, немаючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

установив:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , шляхом обману, отримавши від потерпілого ОСОБА_8 довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_5 , розпорядились вказаною квартирою на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 783 000 гривень, яка в шістсот і більше разів перевищує встановлений на той період часу законодавством України, а саме станом на 22 грудня 2021 року, неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром, що становить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

За версією сторони обвинувачення, в листопаді 2021 року (більш точна дата і час не встановлена) ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, підшукали ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в той час перебував в стані емоційного хвилювання з приводу смерті своєї матері та не міг проживати з цього приводу в своїй квартирі, за адресою: АДРЕСА_6 , яка на той час належала йому в приватній спільній частковій власності у частці 1/2, та в силу цих обставин, відповідно, не міг контролювати незаконні дії, вчинені із вищевказаною квартирою, своєчасно висувати претензії на протиправні дії третіх осіб і запобігати їм.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, увійшли у довіру потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скориставшись вказаними обставинами, ввели в оману ОСОБА_8 та повідомивши останньому неправдиві відомості, що вони є особами, які займаються продажом квартир на території м. Запоріжжя та запевнили його скористатись їх послугами щодо розміну його двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 на однокімнатну в Дніпровському районі міста Запоріжжя з доплатою в сумі 10 000 доларів США, при цьому, заздалегідь не маючи намірів виконувати свої домовленості, які не відповідали дійсності.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, погодився на послуги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та передав останнім правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння нерухомим майном ОСОБА_8 , ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , перевірили на наявність законних номінальних власників вказаної квартири, та встановили, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 , на праві приватної спільної часткової власності у частці 1/2 є померла матір ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 , користуючись довірливим до них відношенням ОСОБА_8 , який не здогадувався про злочинні наміри останніх, запевнили потерпілого скласти на їх ім`я довіреність та 23 листопада 2021 року у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу ОСОБА_10 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, оформили довіреність з реєстраційним номером НОМЕР_7 від 23.11.2021 щодо надання ОСОБА_11 дозволу на оформлення його спадкових прав на майно, яке залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, ОСОБА_9 ; підготовлення документів та продажу належної йому на праві приватної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 (попередня назва АДРЕСА_7), будинок за номером АДРЕСА_7); купівлі на його ім`я будь-якого нерухомого майна в Україні; зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_7 (попередня назва АДРЕСА_7), будинок за номером АДРЕСА_7) та зареєструвати його нове місце проживання за будь-якою адресою, на представників: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на повний супровід на подальше відчуження на майно потерпілого, при цьому переслідуючи корисливий мотив.

Після чого, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний намір, на заволодіння нерухомим майном, впевнили ОСОБА_8 щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 1/2 (однієї другої) частки вищевказаної квартири, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, оскільки він є єдиним родичем померлої матері та єдиним спадкоємцем за законом, з метою подальшого продажу третій особі вказаної квартири.

Після чого, 09 грудня 2021 року у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено на ім`я ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 1397, а саме 1/2 (однієї другої) частки вищевказаної квартири ОСОБА_9 .

Так, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_6 , діючи від імені потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Запоріжжя, в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 , уклав попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 із ОСОБА_13 , отримавши від останньої грошові кошти в сумі 27 300 гривень, як завдаток.

В подальшому, 22 грудня 2021 року о 16 годині 23 хвилині, на підставі вищезазначеної довіреності, у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_14 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , на підставі вищезазначеної довіреності, без присутності ОСОБА_8 , яка була надана приватному нотаріусу ОСОБА_14 , укладено договір купівлі-продажу (реєстровий №1841, виданий 22.12.2021) квартири АДРЕСА_5 між представником продавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діє від імені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сумлінним покупцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на суму 678 810 гривень.

В подальшому, встановлено, що ОСОБА_6 , скориставшись довірливим до них відношення потерпілого ОСОБА_8 та продовжуючи вводити його в оману, наприкінці грудня 2021 року (більш точна дата і час встановлена) повідомив останнього, що він - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , та повідомили, що вона на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , передавши останньому ключі від вказаної квартири, проте, не надавши останньому правовстановлюючі документи на дану квартиру, достовірно знаючи, про те, що вищевказана квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та які надали згоду на оренду своєї квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування призначено оціночно-будівельну експертизу та згідно висновку експерта від 27.12.2023 ринкова вартість об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_5 станом на 22 грудня 2021 року становить 783 000 (сімсот вісімдесят три тисячі гривень 00 копійок) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , шляхом обману, отримавши від потерпілого довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_5 , розпорядились вказаною квартирою на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 783 000 гривень, яка в шістсот і більше разів перевищує встановлений на той період часу законодавством України, а саме станом на 22 грудня 2021 року, неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вказав, що суть висунутого обвинувачення йому зрозуміла, вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України не визнає. Вказав на те, що восени 2021 року до нього звернувся його старий знайомий ОСОБА_17 , який сказав, що в нього є знайомий ОСОБА_18 і він бажає продати свою двокімнатну квартиру та придбати меншу однокімнатну квартиру на Осипенківському мікрорайоні. Сам ОСОБА_19 не бажав цим самостійно займатись і у якості винагороди пообіцяв 10% від вартості продажу квартири. ОСОБА_4 у цей час не мав можливості повноцінно займатись цією справою через зайнятість іншою роботою, а тому звернувся до ОСОБА_6 аби останній зайнявся продажем квартири. Так, ОСОБА_6 допомагав ОСОБА_8 оформити документи про прийняття спадщини після його померлої матері, а сам ОСОБА_4 два чи три рази показував квартиру потенційним покупцям.

Після цього ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 аби той уклав правочин продажу квартири, оскільки ані сам ОСОБА_6 , ані ОСОБА_8 у цей час не могли приїхати до нотаріуса. ОСОБА_4 за виданою ОСОБА_8 довіреністю підписав договір-купівлі продажу та забрав грошові кошти за продаж квартири у сумі 25 чи 26 тисяч доларів США. Наступного дня або через день він зустрівся із ОСОБА_6 та віддав йому гроші за продаж квартири за виключенням 1000 доларів США, які за попередньою домовленістю залишив собі. Після цього він ОСОБА_8 бачив лише один раз, коли ОСОБА_6 звернувся до нього із проханням передати ОСОБА_8 мобільний телефон, який він йому купив, та допомогти оформити банківську картку в «А-банку».

Також ОСОБА_4 пояснив суду, що вони із ОСОБА_6 хотіли придбати квартиру, розташовану адресою: АДРЕСА_9 , яка належить на праві спільної власності ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є знайомими ОСОБА_4 . Брати хотіли продати цю квартиру та поділити між собою гроші, але один з них мав борги, а тому квартиру не могли переоформити. Поки ОСОБА_16 мали вирішити це питання ОСОБА_6 сплачував грошові кошти ОСОБА_22 , яка є матір`ю власників у сумі 2000 гривень, а сам ОСОБА_4 надсилав їй фото лічильників, встановлених у квартирі. Також до цієї квартири були перевезені особисті речі ОСОБА_8 після продажу його квартири по АДРЕСА_10 . В подальшому, ОСОБА_8 відмовився від цієї квартири, і ОСОБА_6 здав її іншим людям, яких ОСОБА_4 не знає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у своїй промові під час судових дебатів вказав на те, що ОСОБА_4 невинуватий, адже ні про що не домовлявся із ОСОБА_8 , та взагалі бачив його два чи три рази у житті. Уся функція ОСОБА_4 звелась до показу квартири та підписання договору купівлі-продажу у нотаріуса від імені ОСОБА_8 за довіреністю. В подальшому, ОСОБА_4 передав грошові кошти ОСОБА_6 і зустрічав ОСОБА_8 пізніше лише на прохання ОСОБА_6 аби купити телефон потерпілому чи допомогти із оформленням банківської картки йому.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що він займається нерухомістю близько 30 років. З ОСОБА_8 його познайомив ОСОБА_4 наприкінці 2021 року. ОСОБА_8 звернувся до них із проханням допомогти продати його двокімнатну квартиру во вулиці АДРЕСА_7 та купити однокімнатну в Осипенківському мікрорайоні Запоріжжя, за це ОСОБА_8 мав йому сплатити 10 відсотків від вартості своєї квартири. Документи на квартиру ОСОБА_8 були неоформлені, адже останній не вступив у спадщину після смерті своєї матері. Для оформлення спадщини і подальшого продажу та купівлі нерухомості ОСОБА_8 видав на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 довіреність, яку посвідчили у приватного нотаріуса ОСОБА_23 . Оформлення спадщини та підшукування покупців зайняло близько двох місяців.

Сам ОСОБА_6 одного разу показував квартиру, належну ОСОБА_8 та після досягнення домовленості підписав попередній договір купівлі-продажу та взяв завдаток в 1000 доларів США, проте ці гроші залишив в агенції нерухомості. На підписання основної угоди ОСОБА_6 з`явитись не зміг, оскільки перебував у Києві та попросив приїхати ОСОБА_4 . Через два чи три дні після підписання договору купівлі-продажу він зустрівся із ОСОБА_4 і той віддав йому гроші за виключенням 1000 доларів, яку ОСОБА_4 залишив собі за послуги.

ОСОБА_6 після підписання угоди зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про продаж квартири та про вартість угоди. Через декілька днів після продажу квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зустрілись, під час зустрічі ОСОБА_6 передав 100 тисяч гривень ОСОБА_8 готівкою, а решту грошей залишив собі. При цьому це було за домовленістю між ними, адже ОСОБА_8 сказав, що боїться пропити ці гроші.

Крім того, ОСОБА_6 вказав на те, що в них була домовленість із братами ОСОБА_15 про продаж їхньої квартири ОСОБА_8 . У молодшого брата були проблеми із аліментами, які потребували часу на вирішення, відтак ОСОБА_6 орендував цю квартиру на півроку, сплативши всю суму оренди одразу аби за цей час можливо було вирішити питання переоформлення квартири. Ключи від цієї квартири він передав ОСОБА_8 , туди ж перевезли і його речі із проданої квартири.

За півроку нічого вирішити із арештом квартири не вдалось через війну та відносини між самими братами ОСОБА_15, а сам ОСОБА_8 повідомив, що йому ця квартира не подобається, відтак за домовленістю між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вони перездали цю квартиру іншій жінці, а ОСОБА_8 почав жити у друзів, де саме ОСОБА_6 невідомо.

Увесь цей час ОСОБА_6 передавав гроші ОСОБА_8 на його прохання, проте ОСОБА_8 здебільшого їх витрачав на алкоголь. Одного разу він передав ОСОБА_8 близька 50 тисяч гривень на відкриття бізнесу, проте той пропив їх. Після цього ОСОБА_6 став перераховувати грошові кошти невеликими сумами на картку потерпілого чи картки його знайомих. За твердженням ОСОБА_6 він передав ОСОБА_8 близько 160 тисяч гривень у перший рік та близько 200 тисяч у другий рік. Загалом він віддав ОСОБА_8 близько 360 000 гривень готівкою та 150 000 - 180 000 гривень перерахував на банківські картки.

Також за твердженням ОСОБА_6 ОСОБА_8 часто зникав і губив телефони, і його неможливо було знайти. Сам ОСОБА_6 неодноразово купував ОСОБА_8 телефони або просив своїх знайомих купити телефон йому.

Оскільки грошей від продажу квартири ставало все менше ОСОБА_6 пропонував дешевші варіанти нерухомості ОСОБА_8 . Для цього він або особисто домовлявся про показ квартири чи просив ріелторів показати йому квартири або будинки, але майже в усіх випадках ОСОБА_8 або взагалі не з`являвся на зустріч або ж був п`яний і в такому стані неможливо було про щось домовитись.

ОСОБА_6 зазначив, що також допомагав ОСОБА_8 оформити спадщину у вигляді будинку після смерті його брата, для чого найняв адвоката ОСОБА_8 . Проте і ця судова справа завершилась нічим, оскільки ОСОБА_8 не з`являвся у судові засідання для надання пояснень.

На запитання прокурора чи придбавав у цей період він нерухомість ОСОБА_6 повідомив, що за цей час купив чотири квартири у Києві.

Додатково ОСОБА_6 повідомив суд, що оплатив поховання ОСОБА_8 , а також те, що після того як працівники поліції під час обшуку вилучили у нього телефон, йому почали телефонувати його колишні клієнти, яким він допомагав із нерухомістю та казати, що їм телефонували з поліції та пропонували написати на нього ( ОСОБА_6 ) заяву про вчинення шахрайських дій.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у своїй промові під час судових дебатів вказав на те, що вина ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні недоведена. ОСОБА_6 вчиняв дії щодо придбання нерухомості ОСОБА_8 , проте це не було завершено через поведінку самого ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_6 завжди перераховував кошти ОСОБА_8 на його прохання, а сам ОСОБА_8 ніколи не вимагав повернути усі гроші від продажу квартири одразу і просив аби вони знаходились саме у ОСОБА_6 .

Також адвокат ОСОБА_7 наголосив на тому, що прокурором до матеріалів кримінального провадження не долучено копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , а також звіту про оцінку цього майна, затверджену ФДМ України, що унеможливлює встановлення розміру завданої шкоди. При цьому долучений до матеріалів справи висновок експерта від 27.12.2023 №СЕ-19/108-23/18764-ОБ є неналежним доказом, адже судовим експертом порушені вимоги спеціальних нормативно-правових актів при його складені, а сам власник майна ОСОБА_13 не надавала згоди на проникнення до її власності.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 вказав на недопустимість у якості доказу протоколу огляду телефона ОСОБА_6 , вилученого під час обшуку, адже телефон був захищений графічним паролем і ОСОБА_6 не повідомляв його поліцейським. При цьому сам огляд здійснено без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до інформації, охоронюваної законом.

Також недопустимим доказом захисник ОСОБА_7 вважає протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, оскільки стороною обвинувачення порушені вимоги статті 253 КПК України щодо повідомлення ОСОБА_6 про вчинення таких дій відносно нього.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив суду, що три роки тому він познайомився із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 через спільного знайомого ОСОБА_24 . При зустрічі вони домовились, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 допоможуть із продажем належної потерпілому квартири АДРЕСА_5 та допоможуть купити йому однокімнатну квартиру. Квартиру потерпілого мали продати за 25 тисяч доларів США, а однокімнатну купити за 15 тисяч доларів США і зробити у цій квартирі капітальний ремонт. За твердженням ОСОБА_8 безпосередньо продажем та підшукуванням квартири займався ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 займався оформленням будинку у якому жили батьки потерпілого. Для продажу квартири ОСОБА_8 видав довіреність на ОСОБА_6 , а для продажу будинку - на ОСОБА_4 Довіреність він посвідчив у нотаріуса жінки на Бабурці.

Після продажу, належної потерпілому квартири, ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про продаж та сказав, що продаж відбувся за 25 000 доларів США. Після продажу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 показали ОСОБА_8 однокімнатну квартиру на Осипенківському мікрорайоні та віддали йому ключі від неї, до цього ОСОБА_6 перевіз його речі до цієї квартири на вулиці Дніпровські пороги. Проте ОСОБА_8 вказав на те, що квартира була із поганим ремонтом, який не влаштовував його та сказав, що у цій квартирі потрібно зробити ремонт. Також ОСОБА_6 повідомив потерпілого, що документи на цю квартиру слід ще «дооформити», оскільки є якійсь арешт.

В подальшому, ОСОБА_8 відмовився від вказаної квартири та влітку 2022 року віддав ключі від квартири якійсь жінці, яка стала жити у ній.

За увесь період з дати продажу до моменту допиту, ОСОБА_6 пересилав частинами гроші ОСОБА_8 на банківську карту. Загалом за твердженням потерпілого ОСОБА_6 переслав йому 60 000 гривень, в останнє він йому надіслав тисячу гривень за тиждень до судового засідання у якому відбувся допит потерпілого, але під час допиту підтвердив, що отримав більші суми за місяць до судового засіданні. Крім того, на питання захисників ОСОБА_8 підтвердив, що інколи просив ОСОБА_6 переслати грошові кошти на картки чи телефони своїх знайомих, бо він не мав у цей час картки або загубив телефон.

При цьому увесь час з моменту продажу квартири ОСОБА_8 приблизно раз на тиждень спілкується із ОСОБА_6 телефоном, а з ОСОБА_4 він після продажу квартири взагалі не спілкувався. Крім того, ОСОБА_8 підтвердив, що ОСОБА_6 пропонував деякі варіанти квартир, проте вони не підходили за параметрами, які бажав потерпілий.

Також ОСОБА_8 повідомив, що не оформлював спадщини після своєї матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Ці документи оформив ОСОБА_6 , також він і сплатив усі платежі під час оформлення спадщини.

Докази, які надані стороною обвинувачення і стороною захисту.

У ході судового розгляду на підтвердження винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення прокурор в судовому засіданні надав такі докази:

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №340365762 від 25.07.2023 року за змістом якої квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2021 року №1841, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_14 .

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №340366038 від 25.07.2023 року за змістом якої квартира АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності по 1/2 частці ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Копія інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_5 .

Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості власником яких є ОСОБА_6 .

Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості власником яких є ОСОБА_4 .

Протокол обшуку від 02.11.2023 року із додатком у якому зафіксований обшук проведений за адресою: АДРЕСА_4 , яка є місцем фактичного проживання ОСОБА_6 ..

Протокол огляду речей від 04.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд речей (банківських карток), вилучених під час обшуку за адресою АДРЕСА_4 .

Протокол огляду речей від 06.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд речей, вилучених під час обшуку за адресою АДРЕСА_4 .

Протокол обшуку від 02.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано обшук в автомобілі «BMW 114i», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

Протокол обшуку від 02.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано обшук, який проведений за адресою: АДРЕСА_12 .

Протокол обшуку від 02.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано обшук, який проведений за адресою: АДРЕСА_1 .

Протокол обшуку від 02.11.2023 року із додатком у якому зафіксовано обшук, який проведений за адресою: АДРЕСА_2 .

Протокол огляду речей від 03.11.2023 року у якому зафіксовано огляд телефону «Samsung Galaxy», який добровільно видав ОСОБА_4 .

Копія попереднього договору купівлі-продажу від 08.12.2021 року.

Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13.12.2023 року із додатком у якому зафіксовано вилучення копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_9 .

Копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_9 .

Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.01.2024 року із додатком у якому зафіксовано доступ до інформації щодо банківського рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_8 у АТ «КБ «Приватбанк».

Протокол огляду речей від 06.01.2024 року у якому зафіксовано огляд інформації щодо банківського рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_8 у АТ «КБ «Приватбанк».

Протокол огляду речей від 21.12.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд мобільного телефону «Samsung Galaxy Z Fold 3», вилучений під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , та вмісту листування у месенджерах ОСОБА_6 .

Протокол огляду речей від 06.12.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд телефону «Samsung Galaxy S21 FE», вилучений під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , та листування у месенджері в ньому.

Протокол огляду речей від 12.12.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд телефону «Samsung Galaxy M33 5G», який належить ОСОБА_4 , та листування у месенджерах в ньому.

Висновок експерта від 27.12.2023 №СЕ-19/108-23/18764-ОБ, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_5 станом на 22.12.2021 року може становити 783 000 грн.

Протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 16.01.2023 року у якому зафіксовано спілкування ОСОБА_6 , у тому числі, із ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , нотаріусом ОСОБА_25 тощо

Протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 16.01.2023 року у якому зафіксовано спілкування ОСОБА_6 із ОСОБА_8 .

Повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 04.01.2024 №51720059 у якому зафіксовані довіреності, які видані на ім`я представника ОСОБА_6 .

Повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 04.01.2024 №51720059 у якому зафіксовані довіреності, які видані на ім`я представника ОСОБА_6 .

Повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 04.01.2024 №51720059 у якому зафіксовані довіреності, які видані на ім`я представника ОСОБА_4 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.08.2023 року, який проведено за участю потерпілого ОСОБА_8 і якому зафіксовано, що потерпілий впізнав за фото чоловіка на ім`я ОСОБА_6 (на фото ОСОБА_6 ), який вчинив шахрайські дії стосовно нього.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.08.2023 року, який проведено за участю потерпілого ОСОБА_8 і якому зафіксовано, що потерпілий впізнав за фото чоловіка на ім`я ОСОБА_4 (на фото ОСОБА_4 ), який вчинив шахрайські дії стосовно нього.

Стороною захисту надані на дослідження такі докази:

копія розписки від 24.04.2024 року про отримання ОСОБА_28 від ОСОБА_29 200 000 грн.

Виписка з банківського рахунку ОСОБА_6 , відкритого в АТ «Універсалбанк» про перерахування грошових коштів на банківську карту № НОМЕР_2 .

Копії платіжних квитанцій про перерахування ОСОБА_6 на картку належну ОСОБА_8 грошових коштів.

Диск із записом телефонних розмов ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Крім того, адвокатом ОСОБА_30 12.06.2024 року через канцелярію суду подано копії таких документів:

Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 від 07.06.2024 року серія НОМЕР_8.

Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_8 від 06.06.2024 року №3067.

Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30.04.2024 року №30-04, укладеного між адвокатом ОСОБА_31 та ОСОБА_8 .

Заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про припинення кримінальної справи по відношенню до ОСОБА_6 .

Розписка ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про зобов`язання з`явитись до нотаріуса для оформлення квартири на своє ім`я.

Заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року щодо згоди із розголошенням його телефонних розмов.

Заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про відмову від цивільного позову.

Показання свідків сторони обвинувачення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що у грудні 2021 року їй подзвонила агент ОСОБА_32 з агентства нерухомості «Мегаполіс» з пропозицією знайти покупця на квартиру на АДРЕСА_7 . У цей час в неї була клієнтка - ОСОБА_34 , яка підшукувала собі квартиру у цьому районі. Свідок разом із своєю клієнткою ОСОБА_13 приїхали подивитись квартиру, під час показу квартири у ній не було хазяїна, вона на місці поторгувались із агентом ОСОБА_35 і представником хазяїна та домовились про купівлю квартири. Після цього вони поїхали до офісу ОСОБА_12 аби укласти попередній договір та внесення завдатку у розмірі 500 або 1000 доларів США. Цей завдаток залишився в її офісі поки продавець не принесе усі необхідні документи. На укладенні цього договору свідок присутній не був. Пізніше вона була присутня на укладенні угоди купівлі-продажу у приватного нотаріуса ОСОБА_14 . На цій угоді так само був присутній представник власник за довіреністю (чоловік). Нотаріус ОСОБА_14 зателефонувала власникові - ОСОБА_36 аби переконатись, що він надає свою згоду на укладення угоди. Свідок вказала, що квартира була продана за 26500 доларів США з урахуванням завдатку. Також під час укладення угоди з купівлі-продажу квартиру за рахунок грошей за покупку були погашені борги за комунальні послуги, які існували у попереднього власника та становили близько 15 тисяч гривень.

Також свідок вказала про те, що вже після укладення вищевказаної угоди їй телефонував ОСОБА_19 та просив показати йому різну житлову нерухомість (пів дома чи однокімнатну квартиру), проте часто відміняв або ж «просмотр» квартири, або ж попередню угоди, чи просто не з`являвся у домовлений час.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона восени 2021 року шукала собі нову квартиру та знайшла оголошення про продаж квартири на веб-сайті «Olx», водночас вона продавала свою квартиру по АДРЕСА_16 за допомогою ріелтора ОСОБА_12 . Вони разом подивились квартиру по АДРЕСА_7 , їй вона загалом сподобалась, але у зв`язку із тим, що квартира була із поганим ремонтом вона попросила скинути 500 доларів США. Після цього усі учасники показу поїхали до офісу ріелтора, де уклали договір завдатку. При цьому завдаток отримав ОСОБА_6 , але гроші полишили в офісі у ріелтора. За деякий час вона приїхала до нотаріуса для укладення основної угоди купівлі-продажу, на цій угоді вже був присутнім ОСОБА_4 . Самого власника квартири свідок ніколи не бачила. Коли ОСОБА_13 заїхала до квартири у ній були відсутні речі попереднього власника.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_38 пояснила суду, що вона з літа 2022 року винаймає квартиру АДРЕСА_11 . Вона є внутрішньо переміщеною особою та підшукувала собі квартиру для проживання. У мережі інтернет (на сайті «Дом ріа») вона знайшла оголошення про оренду вищевказаної квартири та вийняла її у ОСОБА_6 , який при зустрічі представився ріелтором, за 4 тисячі гривень на місяць. Під час домовленостей щодо оренди ОСОБА_6 показав документи на квартиру, у яких власниками квартири були вказані ОСОБА_16. Сам ОСОБА_6 пояснив, що власник перебуває у Польщі. Грошові кошти за оренду перераховувала на карту ОСОБА_6 .

Приблизно взимку 2023 року до неї у квартиру прийшов чоловік у брудному одязі із запахом алкоголю, який сказав, що він хазяїн квартири та забрав деякі речі з неї. ОСОБА_38 одразу зателефонувала ОСОБА_6 з цього приводу. ОСОБА_6 та чоловік, який прийшов квартири, поговорили телефоном, під час розмови чоловік просив ОСОБА_6 купити йому телефон. Після розмови чоловік пішов з квартири та за вказівкою ОСОБА_6 віддав ОСОБА_38 ключи від квартири.

В подальшому від працівників правоохоронних органів свідок дізналась, що власниками квартири є інші особи і вони отримують за квартиру 2 тисячі гривень, а не 4 тисячі. Наразі вона домовилась напряму із матір`ю власників напряму про оренду квартири.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_39 , пояснила суду, що вона працює в агенції нерухомості «Мегаполіс» ріелтором. Наприкінці 2021 року до їхньої агенції звернувся ОСОБА_6 із пропозицією продати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 чи 17, на 9-му поверсі. В подальшому, до них в агенцію зателефонували з інші ріелтори, які сказали, що в них є покупець на цю квартиру. Свідок приймала участь у показі квартири покупцю, при передачі завдатку ОСОБА_6 , як довіреній особі від покупця та при укладені основного договору купівлі-продажу у нотаріуса. Під час укладення угоди власника був відсутній, замість нього діяв за довіреністю ОСОБА_4 . Також свідок вказала на те, що перед укладенням договору купівлі-продажу пройшов деякий час, оскільки на квартиру не була оформлена спадщина.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_40 пояснила суду, що вона є директором АН «Мегаполіс». У 2021 році до неї звернувся ОСОБА_6 , яка вона до цього знала оскільки він також займався ріелторською діяльністю, та попросив допомогти у продажі квартири по АДРЕСА_15 (точної адреси не пам`ятає). Вона одного разу дивилась цю квартиру разом із ОСОБА_6 та працівницею агенції. Під час зустрічі ОСОБА_6 також попросив її підшукувати однокімнатну квартиру для купівлі власникові цієї квартири. Власника вона ніколи не бачила, оскільки квартиру продавали представники за довіреністю. При цьому свідок пояснила, що це є розповсюдженою практикою серед ріелторів, оскільки продавці чи покупці не завжди можуть бути присутніми на угоді.

Після цього ОСОБА_6 неодноразово телефонував їй аби знайти однокімнатну квартиру, але свідок допомогти не могла, оскільки хворіла у цей час. У 2022 році ОСОБА_6 також телефонував з цього приводу.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_41 пояснила суду, що в її синів є квартира в Осипенківському мікрорайоні за адресою: АДРЕСА_9 . Старший син свідка - ОСОБА_42 , який знаходиться у Польщі, домовився із своїм знайомим ОСОБА_43 про оренду квартири якомусь хлопцю. Свідок спілкувалась лише із ОСОБА_43 , який передавав їй покази лічильників через месенджер «Viber», самого хлопця якому здали квартиру вона ніколи не бачила. У який час здали квартиру вона не пам`ятає. При оренді їй заплатили орендну плату одразу за півроку, а потім щомісячно по 2 тисячі гривень, а також сплачували за комунальні послуги. Потім від працівників правоохоронних органів вона дізналась, що насправді квартиру здають за 4 тисячі, а їй платять лише 2 тисячі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що він є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 . Вони з братом ОСОБА_44 , який є іншим співвласником, домовились із ОСОБА_45 про оренду цієї квартири. Свідок разом із ОСОБА_46 та чоловіком на ім`я ОСОБА_47 приїхали до квартири, він її показав, віддав ключи та отримав готівкою плату за півроку оренди. Його брат при цьому знаходиться за кордоном у Польщі. В подальшому, свідок не зустрічався ні з ким із з приводу квартири. ОСОБА_16 пояснив, що вони із братом не можуть продати квартиру, оскільки у нього є заборгованість зі сплати аліментів. Будь-яких нарікань щодо оренди у свідка не було, і інколи за його запитом орендну плату могли скинути на тиждень два раніше.

Оцінка наданих суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 20 жовтня 2011 року обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом N 2135-XII, особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Конституційний Суд України у цьому Рішенні зазначив, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1 ст. 5 Закону N 2135-XII; відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення такої діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у ч. 1 цієї статті, заборонено.

Подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно із ч. 2 ст. 66 КПК 1960 року речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених у Конституції України, зокрема, внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.

Ураховуючи той факт, що суд не мав можливості з`ясувати ставлення самого ОСОБА_8 до здійснення запису його розмов із ОСОБА_6 , а також вищенаведені висновки Конституційного Суду України, суд дійшов висновку про недопустимість у якості доказу диску із записом телефонних розмов ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та самих записів, які надані захисником ОСОБА_7 .

Також суд визнає недопустими докази, надані адвокатом ОСОБА_30 разом із заявою від 12.06.2024 року, а саме: заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про припинення кримінальної справи по відношенню до ОСОБА_6 ; розписка ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про зобов`язання з`явитись до нотаріуса для оформлення квартири на своє ім`я; заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року щодо згоди із розголошенням його телефонних розмов; заява ОСОБА_8 від 05.04.2024 року про відмову від цивільного позову.

Усі ці документи надані в копіях, їхні оригінали не надавались суду на огляд, також вони не містять будь-яких засвідчувальних записів. Крім того, через смерть потерпілого суд позбавлений можливості пересвідчитись у добровільності написання цих заяв потерпілим.

Щодо протоколу огляду телефону ОСОБА_6 , то суд виходить з такого.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 727/6578/17 та встановив, коли зняття інформації з електронних інформаційних систем можливе без дозволу слідчого судді.

Сутність такої негласної слідчої (розшукової) дії, як доступ до зняття інформації з електронних інформаційних систем, полягає у здійсненні на підставі ухвали слідчого судді пошуку, виявлення і фіксації відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або її частин, доступ до яких обмежений власником, володільцем або утримувачем системи розміщенням її у публічно недоступному місці, житлі чи іншому володінні особи або логічним захистом доступу, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача.

Зняття інформації з електронних інформаційних систем або їх частин можливе без дозволу слідчого судді, якщо доступ до них не обмежується їх власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У даному випадку телефон обвинуваченого ОСОБА_6 був захищений графічним паролем і він його добровільно не повідомляв працівникам поліції. Твердження прокурора про те, що надання такої згоди зафіксовано на відеозаписі обшуку не відповідає дійсності, оскільки дійсно на відеозаписі видно як ОСОБА_6 розблоковує свій телефон шляхом введення графічного паролю, проте він його не повідомляє працівникам поліції і після вимоги поліцейського добровільно видати телефон блокує його та видає мобільний телефон.

Отже, мобільний телефон ОСОБА_6 був захищений його власником логічним захистом доступу до нього, і власник не повідомляв пароль від нього у добровільному порядку. Відтак, суд дійшов висновку про недопустимість у якості доказу протоколу огляду речей від 21.12.2023 року із додатком у якому зафіксовано огляд мобільного телефону «Samsung Galaxy Z Fold 3», вилучений під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , та вмісту листування у месенджерах ОСОБА_6 .

Щодо висновку експерта від 27.12.2023 №СЕ-19/108-23/18764-ОБ, то суд зазначає про те, що за змістом приписів статті 84 КПК України висновок експерта є одним із процесуальних джерел доказування і не може бути підмінений звітом про оцінку, затвердженим Фондом державного майна України чи іншим документом складеним суб`єктом оціночної діяльності, а тому саме висновок експерта є належним доказом у кримінальному провадженні в частині визначення розміру завданих збитків.

Крім того, суд вважає, що висновок експерта є допустим доказом, адже будь-яких заперечень зі сторони власника ОСОБА_13 щодо примусовості проникнення у її житло експерта та поліцейських не було, в тому числі і під час її допити. А сам порядок проведення експертиз не потребує обов`язкового долучення письмової згоди власника на проникнення у його власність у формі окремого документу, відтак суд відхиляє відповідні доводи захисника ОСОБА_7 .

Стосовно протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, то суд зазначає, що стаття 257 КПК України встановлює, що якщо під час проведення НСРД виявлено ознаки іншого кримінального правопорушення, яке не розслідується у межах відповідного провадження, інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні лише на підставі ухвали слідчого судді. Ця ухвала надається на підставі клопотання прокурора, яке, відповідно до ст. 247 і 248 КПК України, повинно підтверджувати законність отримання інформації та доводити наявність ознак кримінального правопорушення.

Вказаний вище порядок використання відповідних протоколів прокурором дотримано, а тому у суду відсутні підстави вважати такі докази недопустимими.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Кваліфікуючи дії обвинувачених сторона обвинувачення виходила з того, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , шляхом обману, отримавши від потерпілого довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_5 , розпорядились вказаною квартирою на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 783 000 гривень, яка в шістсот і більше разів перевищує встановлений на той період часу законодавством України, а саме станом на 22 грудня 2021 року, неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Разом з тим, суд, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що є підстави для ухвалення виправдувального вироку, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діяннях обвинувачених є склад кримінального правопорушення вчинення якого їм інкримінується.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення являє собою абстрактну теоретичну конструкцію і включає чотири елементи: два об`єктивних (об`єкт, об`єктивну сторону) і два суб`єктивних (суб`єкт, суб`єктивну сторону). Кожен елемент включає певний набір обов`язкових і факультативних ознак, які дозволяють кваліфікувати діяння як злочин.

За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 16.08.2022 року у справі № 442/3912/19 зробив висновок про те, що відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.

Сторона обвинувачення вказує на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом обману, отримавши від потерпілого довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, розпорядились вказаною квартирою на власний розсуд, проте це твердження не знайшло свого підтвердження у досліджених судом доказах.

Так, допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вказали на те, що мали намір придбати у власність квартиру за адресою АДРЕСА_9 , на цю квартиру, після продажу нерухомого майна потерпілого, були перевезені його особисті речі, а він отримав ключи від неї. ОСОБА_6 вказує на те, що існували певні проблеми із переоформленням цієї квартири (наявність заборгованості по аліментам у одного з співвласників - ОСОБА_48 ) і вони планували вирішити ці проблеми для цього сплатили за оренду квартири одразу за півроку, тобто строк достатній для скасування арештів чи інших обтяжень. Наявність заборгованості зі сплати аліментів підтвердив і сам ОСОБА_49 .

Також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_40 , які займаються ріелторською діяльністю підтвердили суду, що і ОСОБА_6 , і сам ОСОБА_8 звертались до них за допомогою у підшукуванні однокімнатної квартири АДРЕСА_13 . При цьому ОСОБА_6 звертався із такими проханнями ще до продажу квартири ОСОБА_8 .

Вказане, з урахуванням висновків Верховного Суду викладених вище, не свідчить про те, що ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 вже у момент отримання довіреності від ОСОБА_8 не мали наміру купувати йому іншу квартиру, а хотіли лише заволодіти грошовими коштами від її продажу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок на сторону обвинувачення доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Так, судом дослідженні надані стороною захисту виписки з банківського рахунку ОСОБА_6 , які підтверджують періодичне перерахування грошових коштів на банківську картку потерпілого ОСОБА_8 у період з 13.03.2023 року (тобто ще до порушення кримінальної справи) до 31.05.2024 року, загалом у розмірі близько 140 000 грн., а також копія розписки про отримання грошових коштів ОСОБА_8 у розмірі 200 000 грн.

Вказане у сукупності із показами свідків, потерпілого та обвинуваченого щодо здійснення дій направлених на пошук однокімнатної квартири, свідчить на переконання суду про наявність певної домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яку обидві сторони виконували, проте незрозуміло чи з дотриманням термінів або ж ні.

Судом досліджена копія довіреності від 23 листопада 2021 року, яка видана ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 . Вказана довіреність містить пункти про надання ОСОБА_8 права ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не тільки оформити спадкові права на нерухоме майно потерпілого та продати його, але й передати грошові кошти ОСОБА_8 і придбати нерухоме майно на території України на його ім`я. При цьому будь-яких строків вчинення таких дій у довіреності не вказано, також не вказано вартості за яку слід продати та купити майно, тобто ці умови сторонами не викладались письмово і можуть бути лише частково встановлені судом із показів учасників провадження. Натомість строк дії самої довіреності визначено до 23.11.2024 року. Відомостей про те, що ОСОБА_8 вчиняв дії щодо відкликання цієї довіреності суду не надано. Тобто на момент порушення кримінальної справи та направлення обвинувального акта до суду довіреність була чинною і за нею і ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 могли продовжувати вчиняти певні юридично значимі дії, а відтак покази свідка ОСОБА_12 та самого ОСОБА_6 про те, що квартиру для ОСОБА_8 продовжували підшукувати і після передачі обвинувального акта до суду є логічними і не суперечать наданим суду доказам.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з усталеної судової практики, доведення суб`єктивної сторони зазвичай ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності непрямих доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого можна зробити висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямий умисел та корисливий мотив (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 712/7368/13-к).

Як вказано в обвинувальному акті та зазначено прокурором у промові під час судових дебатів, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом обману продали нерухоме майно потерпілого та розпорядились отриманими грошовими коштами на власний розсуд.

З наданої стороною обвинувачення сукупності непрямих доказів не вбачаються прямий умисел в діях обвинуваченої на вчинення кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, а також корисливий мотив та мета злочину. Суд звертає увагу, що наведені міркування носять характер припущень і не доводять поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_4 прямого умислу на шахрайське заволодіння грошовими коштами, адже він за його твердженням забрав після укладення угоди купівлі-продажу 1000 доларів США собі, що було обумовлено усною домовленістю між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а решту коштів віддав ОСОБА_6 . Вказане підтверджується показами як обвинувачених, так і потерпілого. Відтак стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Щодо доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_6 на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , то наявність угоди про оренду та подальше оформлення однокімнатної квартири, належної ОСОБА_21, періодичні банківські перекази, які здійснювались протягом тривалого часу на користь потерпілого, звернення до агентів з нерухомості з приводу підшукування однокімнатної квартири для потерпілого не свідчать про наявність у ОСОБА_6 первісного умислу не виконувати угоду із ОСОБА_8 .

Отже, не знайшло свого підтвердження, пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки таке будується виключно на припущеннях, а жодними належними, допустимими та достатніми доказами наданими зі сторони обвинувачення не доведено.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Приписами ч. 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Отже, тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід обвинуваченим на день постановлення вироку не обрано.

Провадження з розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із смертю потерпілого та відсутністю у суду інформації щодо його спадкоємців.

Оскільки судом не ухвалюється обвинувальний вирок, суд не вправі стягувати з обвинуваченої здійснені у кримінальному провадженні процесуальні витрати та такі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 368-371, 373-376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Провадження з розгляду цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Процесуальні витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Речові докази мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», в корпусі чорного кольору, imei: НОМЕР_3 , imei: НОМЕР_4 , серійний номер «НОМЕР_9»., та сім-карту: «Київстар» з номером телефону НОМЕР_5 , а також сім-картку: «Київстар» з номером НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_4 повернути власникові за належністю.

Ордер №4618 від 23.05.1985 на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 ; Приватизаційне платіжне доручення №17790331 від 22.12.1999 на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 ; Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 , що знаходяться у власності ОСОБА_50 ; Договір довічного утримання від 27.06.2023 року між ОСОБА_51 та ОСОБА_6 , зареєстрований в реєстрі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу за №1621 з витягом з державного реєстру речових прав №337095270, вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 повернути володільцю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року у справі №334/6610/23 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі частки 3/4, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Скасувати арешт , накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року у справі №334/6610/23 на об`єкт нерухомого майна, який належить ОСОБА_4 , а саме: 2/3 частини квартири АДРЕСА_14 .

Скасувати арешт , накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року у справі №334/6610/23 на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1