Справа № 646/9503/23
№ провадження 1-кп/646/418/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному 15.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001122 з обвинувальним актом щодо нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України. Обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжено по 19.09.2024 включно, без можливості внесення застави.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та наразі продовжують існувати раніше встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже обвинувачений може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі; може вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідківта потерпілого у даному кримінальному провадженні, враховуючи часткову зміну позиції останнього під час судового розгляду.

Зважаючи на те, що раніше встановлені ризики не зменшилися та є актуальними дотепер, злочин вчинений із застосуванням насильства, прокурор вважає, що підстави для визначення застави відсутні, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на недоведеність ризиків, зазначених прокурором, вважав за можливе з урахуванням наявності у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію іншого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_3 також просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисників, приймаючи до уваги думку потерпілого, суд не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22.07.2024, яка залишена без змін за результатами апеляційного перегляду, обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 19.09.2024, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку, завершити не представляється можливим.

Частиною третьою статті 331 КПК України визначено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи вищевказані клопотання сторони захисту та сторони обвинувачення, суд відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 та особисті обставини життя особи, які свідчать на користь збільшення ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд констатує, що ризики, зазначені прокурором, не зменшилися та продовжують існувати. Ризик втечі оцінюється судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, на час розгляду клопотання в України введено режим воєнного стану.

Враховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями рф, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КК України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальні, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Щодо твердження захисників, що докази не підтверджують наявність ризиків, то суд зазначає, що на даній стадії розгляду не надається оцінка доказам сторін. Суд досліджує наявність або відсутність ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу та їх актуальність.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, оскільки за повідомленням Харківської міської медичної частини № 27 від 26.08.2024 протягом усього строку перебування ОСОБА_3 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» перебуває під наглядом лікарів з приводу ряду захворювань та йому надавалася необхідна медична допомога, станом на час складення довідки загальний стан здоров`я задовільний, стаціонарного лікування, у тому числі поза межами установи, він не потребує.

На підставі викладеного, враховуючи актуальність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу на менш суворий.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 11.11.2024 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення йому копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1