Справа № 930/2144/22
Провадження №11-кп/801/900/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000100, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.06.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Комарів Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 32077 (тридцять дві тисячі сімдесят сім) гривень 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду, пов`язану з організацією поховання, в розмірі 11185 (одинадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що неповнолітній ОСОБА_7 06.06.2022 приблизно о 20 годині 00 хвилин перебував в домогосподарстві ОСОБА_13 , що розташоване по АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розпивали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_17 вихвалявся знанням бойових мистецтв та демонстрував перед присутніми різні бойові прийоми. В свою чергу ОСОБА_18 повідомляв, що він займався боксом.

Близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_16 та ОСОБА_15 покинули домогосподарство ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зайшов до будинку відпочивати, а ОСОБА_7 разом з господарем залишився на дворі домогосподарства, щоб покурити. Закрутивши самокрутку ОСОБА_18 також покинув домогосподарство ОСОБА_13 .

У подальшому ОСОБА_18 наздогнав ОСОБА_16 на польовій дорозі на околиці села Язвинки на відстані близько 100 м від домогосподарства ОСОБА_13 . Зупинившись посеред дороги, між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 розпочалась розмова, в ході якої останній знову розпочав вихвалятися знаннями бойових мистецтв та намагався продемонструвати бойовий прийом відносно ОСОБА_19 . В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень та реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, кулаками наніс декілька ударів в голову та грудну клітку ОСОБА_16 , від яких останній впав на землю. Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 покинув місце події, залишивши ОСОБА_20 лежати на землі.

Надалі ОСОБА_16 о 08 годині 55 хвилин 07.06.2022 був госпіталізований до КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області, де о 09 годині 30 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_16 наступила внаслідок сполучної травми тіла: з закритою краніо-ліцевою травмою, закритого перелому гілки нижньої щелепи зліва, закритої черепно-мозкової травми з масивним субдуральним крововиливом (під тверду мозкову оболонку), субарахноїдальним крововиливом (під м`яку мозкову оболонку) зі стисненням головного мозку, забою головного мозку, закритої травми грудної клітки з переломами ребер справа та зліва, з крововиливом в праву плевральну порожнину, ателектазом правої легені та дистелектазом лівої легені, що ускладнилась травматичним шоком. Дана травма стоїть у причинному зв`язку зі смертю, має ознаки прижиттєвого утворення та виникла від дії тупого твердого предмета, в тому числі від удару кулаком людини.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_12 ставиться питання про зміну вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 31.05.20214 в частині вирішення питання про долю речових доказів через істоте порушення кримінального процесуального закону.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення положень ст. 374 КПК України та п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України прийняв рішення про знищення речових доказів, які мали бути повернуті потерпілій.

До початку апеляційного розгляду прокурор у відповідності до ст. 403 КПК України подав заяву про відмову від апеляційної скарги, що має наслідком закриття апеляційного провадження в цій частині.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Доводи мотивовані тим, що судом не враховано сукупність обставин, які пом`якшують покарання, а також висновок (досудову доповідь) органу пробації, з якого убачається, що ОСОБА_7 не представляє небезпеки для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

В апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді восьми років позбавлення волі, а також повністю задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 стягнувши з обвинуваченого на її користь майнову шкоду, пов`язану з організацією поховання, в розмірі 20 000 гривень, процесуальні витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 20 000 гривень, а також 500 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна с карга мотивована тим, що судом безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та при цьому не визнано обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина доведена як показаннями обвинуваченого, так і інших свідків. Окрім цього відмовляючи у стягненні на користь потерпілої моральної шкоди суд не врахував, що потерпіла ОСОБА_10 та потерпілий (померлий) ОСОБА_16 були братом та сестрою, остання допомагала йому у веденні господарства, фактично проживали однією сім`єю. За таких обставин суд відповідно до ст. 23, 1168 ЦК України мав прийняти рішення про стягнення з винного на користь потерпілої моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній та просили задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник - адвокат ОСОБА_11 просили задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої та водночас заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг у часників судового провадження вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю на підставі ст. 403 КПК України через відмову від апеляційної скарги, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, натомість апеляційна скарга представника потерпілої підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Як убачається з вироку, зазначені норми закону судом дотримано та вирок суду, в тому числі в частині призначення покарання, належним чином умотивовано.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілої в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим), а також захисника обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Підстави визнання обставин, які пом`якшують покарання.

Як убачається з вироку, судом визнані обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Не оспорюючи висновків суду щодо встановлення обставини, яка пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім, представником потерпілої зазначено про безпідставність визнання таких обставин, як визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

З такими доводами не погоджується суд апеляційної інстанції.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019. (справа 288/1158/16-к) сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

З обставин, визнаних судом доведеними, що також не оспорюється учасниками провадження, встановлено, що ОСОБА_7 відразу надав правдиві показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, які в подальшому підтвердились та узгодились з висновками судових експертиз.

Таким чином ОСОБА_7 шляхом самовикриття вчинив дії щодо встановлення дійсних обставин злочину, які без його потребували б значного часу.

Саме такі обставини дали суду підстави дійти висновку про наявність активного сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Щодо наявності щирого каяття суд наголошує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

У даному провадженні ОСОБА_7 дійсно визнав провину, шкодує про вчинене, про що вкотре наголосив під час апеляційного провадження, надав допомогу слідству у з`ясуванні дійсних обставин кримінального провадження та таким чином його дії свідчать про наявність зазначеної пом`якшуючої обставини.

Підстави призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

За положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Проте встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння у вчиненні злочину, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного рішення суду про можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України слід визнати правильним та таким, що відповідає вимогам закону.

Підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Стосовно доводів сторони захисту щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (звільнення від відбування покарання з випробуванням), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується.

Проте такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та непоправних наслідків у вигляді смерті потерпілого не дають суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, адже навіть покладення на обвинуваченого обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, не здатні в повній мірі забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

Висновки щодо вирішення позову

Стосовно доводів апеляційної скарги представника потерпілої в частині вирішення цивільного позову суд зазначає про таке.

З оскаржуваного вироку убачається, що судом задоволено позов в частині відшкодування витрат на поховання в межах документально підтверджених витрат.

При цьому відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що потерпіла ОСОБА_10 в силу положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України не є особою, якій може бути відшкодовано таку шкоду.

Також за відсутності підтверджених витрат на правничу допомогу судом відмовлено у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілої таких витрат.

Оцінюючи рішення місцевого суду в цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Потерпілою, на підтвердження понесених нею витрат на організацію поховання ОСОБА_21 надано накладну № 47 від 08.06.2022 із магазину "Ритуал" на суму 11185 грн., яка підтверджує витрати на поховання померлого ОСОБА_21 лише на вказану суму. Інших доказів щодо витрат на поховання померлого позивачем (потерпілою) не надано, відтак висновки суду про часткове задоволення позову в цій частині є вірними.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї або близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому ОСОБА_10 у цьому провадженні визнана потерпілою та в силу ст. 23 ЦК України може виступати стягувачем моральної шкоди. Згідно показів потерпілої ОСОБА_10 померлий ОСОБА_21 був її рідним братом, який жив один у батьківській хаті. Очевидно, передчасна насильницька смерть близького родича (брата) спричинила сильні душевні страждання потерпілої, та такі обставини є непоправними.

Необхідно також врахувати, що і сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти стягнення моральної шкоди визнаючи її заподіяння своїми протиправними діями.

Таким чином з урахуванням обставин кримінального правопорушення, ступеню спорідненості, глибини понесених моральних страждань та їх тривалості, на думку суду з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. При цьому за змістом п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до таких віднесені, з-поміж іншого, витрати на правничу допомогу.

Як убачається з позову. Потерпіла ОСОБА_10 просила стягнути з обвинуваченого на її користь витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги на момент прийняття рішення. До апеляційної скарги представником подано розрахунок таких витрат та відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів від 29.11.2022 та 05.12.2023 (т. 2, а. п. 228-230) на загальну суму 20000 гривень. Таким чином саме така сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_12 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000100, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.06.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 100000 (ста тисяч) гривень та витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: