490/8489/24 04.10.2024
н/п 1-в/490/193/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8489/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений,

В С Т А Н О В И В :

До Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 подане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор вважав, що подане клопотання засудженого ОСОБА_4 не підсудне Центральному районному суду м.Миколаєва, а тому його необхідно повернути заявнику.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали та особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 КПК України.

Станом на теперішній час, засуджений ОСОБА_4 утримується в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", що розташована на території, на яку розповсюджується територіальна юрисдикція Центрального районного суду м.Миколаєва.

Тому, у відповідності до п.2 ч.2 ст.539 КПК України, питання про звільнення засудженого від покарання у випадку, передбаченому ч.2 ст.74 КК України, має вирішуватись місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто Центральним районним судом м.Миколаєва.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ від 18.07.2024 року "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів".

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22.03.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці (судова справа №489/1662/24 провадження №1-кп/489/709/24). Вирок набрав законної сили 22.04.2024 року.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України, при цьому спричинив матеріальну шкоду потерпілому ТОВ "Вигідна покупка": 24.12.2023 року на загальну суму 540 гривень; 31.12.2023 року на загальну суму 665 гривень; 02.01.2024 року на загальну суму 623,33 гривень.

У подальшому, засудженого ОСОБА_4 було етаповано для подальшого відбування покарання з державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" до державної установи "Казанківська виправна колонія (№93)" (витяг №8/33н-2024 з протоколу засідання).

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.06.2024 року засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово етаповано з державної установи "Казанківська виправна колонія (№93)" до державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" на період розгляду матеріалів обвинувального акту №0000142 від 01.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (судова справа №490/1797/24 провадження №1-кп/490/640/2024).

Судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.09.2024 року кримінальне провадження №0000142 від 01.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Ухвала набрала законної сили 18.09.2024 року.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Вказане положення узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн. Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру 1514 грн.

Відтак, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX та ст.5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння у 2023 році, за яке він засуджений, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становила 2684 грн (1342х2=2684), а за діяння у 2024 році розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становить 3028 грн (1514х2=3028).

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22.03.2024 року завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжок майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369372, 537, 539 КПК України, Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22.03.2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1