ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1431/24

Провадження № 11-сс/4820/362/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 06.03.2024 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року задоволено клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової та господарської

діяльності СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 , подане в рамках кримінального провадження за №0000013 від 06 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 :

- земельну ділянку за кадастровим номером 01:015:0109, площею 0.1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- будинок, загальною площею 161.4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку за кадастровим номером :03:009:0034, площею 1.38 га, з цільовим призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Степівська

сільська рада Тетіївський район Київська область;

- земельну ділянку за кадастровим номером :03:009:0032, площею 1.335 га, з цільовим призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Степівська сільська рада Тетіївський район Київська область, заборонивши власнику відчужувати вказане майно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що з огляду на обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, а також на те, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно підозрюваного, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що майно належать підозрюваному та може бути використано з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування ймовірно заподіяної шкоди потерпілим

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту

Вказує, що перераховане в оскаржуваній ухвалі нерухоме майно було придбане під час шлюбу у 2003-2005 роках, зареєстровано у 2016 році, а саме:

- земельну ділянку за кадастровим номером 01:015:0109, площею 0.1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- будинок, загальною площею 161.4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що будь яких даних про те, що арештоване майно набуто подружжям не в шлюбі або з інших підстав і є особистою власністю підозрюваного ОСОБА_7 , матеріали клопотання про його арешт не містять, а тому слід виходити з встановленої законом презумпції спільної сумісної власності підозрюваного та його дружини на майно.

На думку апелянта, накладаючи арешт на все майно, слідчий суддя не врахував положень ст..173 КПК України, що призвело до порушення права власності дружини підозрюваного на спільне майно

Заслухавши суддю доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000013, відомості про яке внесено до ЄРДР 06 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України.

08 серпня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України та санкція одного з яких, а саме ч.5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки.

Для забезпечення конфіскації майна і можливого цивільного позову у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, накладається арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, на яких законом покладено матеріальна відповідальність за його дії, а також вилучається майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №390513503 від 12 серпня 2024 року) у підозрюваного ОСОБА_7 , наявне на праві власності таке майно: земельна ділянка за кадастровим номером 01:015:0109, площею 0.1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок, загальною площею 161.4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за кадастровим номером :03:009:0034, площею 1.38 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Степівська сільська рада Тетіївський район Київська область; земельна ділянка за кадастровим номером :03:009:0032, площею 1.335 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Степівська сільська рада Тетіївський район Київська область.

Враховуючи викладене, а також, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання - конфіскація майна, з метою забезпечення подальшого виконання можливого покарання та забезпечення конфіскації майна слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить на праві власності підозрюваному.

Задовольняючи дане клопотання слідчий суддя зазначив, що враховуючи обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, а також на те, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно підозрюваного, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що майно належать підозрюваному та може бути використано з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування ймовірно заподіяної шкоди потерпілим, та з метою забезпечення кримінального провадження, а саме, забезпечення цивільного позову, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, наклав арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 .

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд дійшов висновку, що слідчим суддею цілком законно та обґрунтовано в даному випадку було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вказане у клопотанні майно через існування ризиків можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна.

В даному конкретному випадку апеляційний суд цілком погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для задоволення клопотання слідчого та вважає, що хоча вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, він також є найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного майна, не допущення його приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу може призвести до встановлених судом ризиків.

Доводи апеляційної скарги про те, що арештоване майно є спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як слідує із долучених до клопотання матеріалів арештоване майно зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_7 .

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Разом з тим, спільна сумісна власність, на відміну від спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі. Даних про виділ таких частин апелянтами не надано.

Зазначене унеможливлює визначити конкретну частку підозрюваного у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства. У межах кримінального провадження питання, пов`язані з правами на частку майна вказаних осіб, мають вирішуватись судом при постановленні вироку.

За таких обставин, посилання апелянтів на те, що арештоване майно є спільною власністю подружжя на підставі ст.60 СК України, не є підставою для відмови у накладенні арешту на вказане майно з метою його можливої конфіскації як виду покарання.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на речі та документи, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст..ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3