ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/475/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1695/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001246 від 26.09.2023 за частиною 4 статті 185, частиною 5 статті 185, частиною 1 статті 357 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 строк тримання під вартою до 24.08.2024 включно, визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 647250 (шістсот сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, ОСОБА_8 - заставу у розмірі 180 (сто вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 466020 (чотириста шістдесят шість тисяч двадцять) гривень 00 копійок, ОСОБА_11 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 647250 (шістсот сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок. При внесенні визначеної суми застави обвинувачені підлягають звільненню з-під варти з покладенням наступних обов`язків: 1)прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або перебування; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні. Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт. В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що обвинувачений перебуває під вартою понад 9 місяців, і за цей час розмір застави не зменшився та не був внесений, оскільки є непосильним для родини обвинуваченого. Фактів порушення ОСОБА_7 обов`язків, не встановлено. Захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 доглядає за хворою матір`ю, яка знаходиться на ОСОБА_12 обліку у сімейного лікаря, за цей час вона систематично лікується амбулаторно та стаціонарно, рухається на милицях, у виписці від 15.01.2024 зазначено, що потребує домашнього догляду, має ряд інших захворювань. Зазначає, що кваліфікація дій за частиною 5 статті 185 КК України визначена зі слів потерпілої, у обвинуваченого жодних коштів під час обшуку не було вилучено. Обвинувачений втратив сина, дружину, наразі не має постійного працевлаштування, але готовий захищати Батьківщину. Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду від 26.06.2024 скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що клопотання прокурора подане ним з порушенням процесуальних строків. Прокурором не зазначено про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 має дружину та двох малолітніх дітей, раніше не був судимий, доказів його причетності до кримінальних правопорушень не надано. Зазначає, що визначений розмір застави є непомірним та застосування мінімального розміру застави, що складає 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, гарантувало б виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не встановила з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, погодився з доводами прокурора, що продовжують існувати ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, врахував тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання винуватими, дані про особу кожного з обвинувачених та дійшов обгрунтованого висновку, що застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів при цьому враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, останнього разу був засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.07.2021. Як зазначає прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, обвинувачені до, під час та після вчинення злочинів вживали заходи, спрямовані на укриття своїх злочинних дій, а саме: імовірне використання рукавичок, вимкнутий мобільний телефон, зміна місць дислокації та переміщення транспортного засобу. Крім того, обвинувачені були затримані співробітниками правоохоронних органів по «гарячих слідах», тобто всупереч їх волі з`явитися до органу досудового розслідування. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сталого джерела доходу не мають. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, свідки та потерпілі ще не були допитані. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни або спотворення ним показань у суді, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги тяжкість інкримінованих злочинів, розмір спричиненої потерпілим шкоди, вчинення злочинів групою осіб, кількість епізодів злочинної діяльності, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, у зв`язку із чим застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу буде недостанім для запобігання встановленим ризикам.

Щодо незгоди захисника обвинуваченого ОСОБА_7 із кваліфікацією кримінального правопорушення саме за частиною 5 статті 185 КК України, суд апеляційної інстанції зауважує, що переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються як особи обвинувачених так і обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок. Визначаючи розмір застави кожному із обвинувачених, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів, одне з яких є особливо тяжким. Відповідно до частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ЄСПЛ у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів, у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб розвіяти будь-яке бажання з його боку сховатися.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. В даному провадженні, з урахуванням розміру спричиненої шкоди, встановленої органом досудового розслідування, тяжкості інкримінованих злочинів, обставин, встановлених стороною обвинувачення, підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , колегією суддів не вбачається. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги неодноразове притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів свідчить про його схильність до кримінально-протиправної поведінки та бажання отримати матеріальні блага за рахунок чужого майна, небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку із чим обраний судом розмір застави має достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я матері ОСОБА_7 , яка потребує домашнього огляду, не спростовують висновків суду щодо визначеного обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави.

Враховуючи наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах захисників обвинувачених доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: