ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 202/16330/23

провадження № 51-942км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах законного представника потерпілого ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 1 вересня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК призначеним покаранням поглинуто покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2023 року

та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 , достовірно знаючи,

що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від

13 жовтня 2020 року його було зобов`язано до сплати коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_9 починаючи з 20 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, будучи 1 березня 2023 року засудженим згідно з вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК за ухилення від сплати аліментів за період з липня 2020 року по січень 2023 року до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, він на шлях виправлення не став та жодного разу не сплатив аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 в період з лютого по липень 2023 року, тим самим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), унаслідок чого виникла заборгованість зі сплати призначених коштів у розмірі, що сукупно склали суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.

Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 164 КК як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за правопорушення, передбачене цією статтею.

Дніпровський апеляційний суд 11 січня 2024 року скасуваввирок місцевого суду

в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив

ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 164 КК у виді громадських робіт на строк 120 годин.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднав невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 1 березня 2023 року та остаточно призначив ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт на строк 130 годин.

Вимоги й узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 , аргументуючи свої вимоги, вказує,

що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив без уваги апеляційну скаргу,

подану нею 19 вересня 2023 року, на вирок Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_8 .

Посилається на те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення за результатами розгляду лише апеляційної скарги прокурора, не заслухав доводів законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , а також її позиції як адвоката, яка здійснювала представництво інтересів останньої, та, крім того, додатково зверталася з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, у якій було викладено доводи щодо несправедливості призначеного засудженому покарання внаслідок м`якості. Отже, на її переконання, суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість.

У зв`язку з указаним вище просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав доводи касаційної скарги представника ОСОБА_6 і

просив скасувати вирок суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому суді.

Учасникам справи було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Представник

ОСОБА_6 надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності законного представника потерпілого ОСОБА_7 .

Від інших учасників клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду не надходило.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді

Статтею 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах законного представника потерпілої ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим

і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пунктом 26 ч. 1 ст. 3 КПК передбачено, що учасниками судового провадження є, зокрема, потерпілий, його представник та законний представник.

Статтями 56, 58, 59 КПК визначено права потерпілого, його представника, законного представника. Зокрема:

- потерпілого, який має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом;

- представника потерпілого, що користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику;

- законного представника потерпілого. Якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями ст. 44 цього Кодексу.

Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді

будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 11 січня 2024 року апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу прокурора без участі законного представника потерпілого ОСОБА_7 та її представника - адвоката

ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється за з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених гл. 31 цього Кодексу. Частиною 4 цієї статті установлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За приписами статей 342, 405 КПК суд апеляційної інстанції перед початком апеляційного розгляду повинен з`ясувати, чи вручені судові повістки та повідомлення тим особам, які не прибули у судове засідання.

Тобто закон вимагає від суду апеляційної інстанції з`ясувати причини неприбуття

в судове засідання учасників кримінального провадження та вирішити питання про можливість продовження розгляду без учасників, які не з`явилися в судове засідання, або про відкладення судового розгляду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 111 КПК повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, встановленому

гл. 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи. Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом (ч. 1 ст. 136 КПК).

Проте зазначених вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Матеріали судової справи містять повідомлення, адресоване учасникам кримінального провадження, про призначення кримінального провадження до апеляційного розгляду на 14:30 11 січня 2024 року.

Водночас, у цих матеріалах немає даних, які б підтверджували факт отримання законним представником потерпілого ОСОБА_7 цього повідомлення.

Розгляд кримінального провадження в Дніпровському апеляційному суді 11 січня

2024 року за апеляційною скаргою прокурора було здійснено за участю представника органу публічного обвинувачення та засудженого, однак за відсутності

законного представника потерпілого ОСОБА_7 , належним чином не повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтверджується матеріалами судової справи. Так, повідомлення про те, що апеляційний

розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 відбудеться о 14:30

11 січня 2024 року, було направлено ОСОБА_7 , однак не було їй вручено (т. 1,

а. с. 169, 170).

Крім того, з матеріалів судової справи, яка була в розпорядженні апеляційного суду, вбачається, що інтереси ОСОБА_7 представляла ОСОБА_6 , повноваження якої підтверджуються ордером (т. 1, а. с. 113). Відповідно до матеріалів справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора представник ОСОБА_6 жодного разу не повідомлялася, враховуючи, що розгляд справи було відкладено двічі й проведено без участі представника.

Отже, матеріали судової справи не містять належного повідомлення, зокрема

про апеляційний розгляд 11 січня 2024 року, про дату, час і місце проведення

судового засідання, яким завершено апеляційний розгляд та ухвалено рішення по

суті, як законного представника потерпілого ОСОБА_7 , так і адвоката

ОСОБА_6 , що могло перешкодити ухваленню законного й обґрунтованого рішення, позбавило права висловлювати свою думку щодо питань, які розглядав апеляційний суд.

Отже, апеляційний суд не вжив належних заходів для забезпечення можливості законному представнику потерпілого та адвокату, яка діяла в її інтересах, як учасникам цього кримінального провадження брати особисту участь і відстоювати в суді свою позицію, що відповідно до приписів ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає гарантіям справедливого судового розгляду.

Колегія суддів уважає, що в цьому конкретному кримінальному провадженні

було істотно порушено права законного представника потерпілого, у

зв`язку з незабезпеченням її інтересів під час розгляду справи

кваліфікованою правничою допомогою, що могло вплинути на законність ухваленого рішення.

Також з матеріалів кримінального провадження видно, що в установлений законом строк представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яка не отримала належного руху, тобто не була призначена до апеляційного розгляду всупереч вимогам статей 397, 398, 401, 405, 407 КПК.

Ураховуючи наявність зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає можливим надання оцінки

іншим доводам у касаційній скарзі, у зв`язку з чим касаційна скарга представника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду

- скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, усунути вказані недоліки та постановити законне, вмотивоване й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3