Справа № 756/6707/24
Номер провадження № 1-кп/756/1288/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 06.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк, Волинської області, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого начальником служби продажів ТОВ «Даліс Аутомотів Груп», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

05.02.2024, близько 18:50 год., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки "SEAT-TOLEDO", р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської у м. Києві, зі сторони вул. Полярна у напрямку вул. Лугова, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вул. Богатирська, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки "SEAT-TOLEDO", р.н. НОМЕР_1 , переходила пішохід ОСОБА_9 .

Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Богатирська у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода на пішохідному переході та дати їй дорогу, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будівлі АДРЕСА_3 , де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Указаними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 05.02.2024, приблизно о 19:00 годині, він керував автомобілем марки "SEAT-TOLEDO", рухаючись по вул. Богатирській в напрямку вул. Лугова в м.Києві. Вже була темна пора доби, недостатнє дорожнє освітлення, через що він здійснив наїзд на потерпілу. Одразу після зіткнення він зупинив автомобіль, вийшов та став надавати першу допомогу. Поруч зупинились інші транспортні засоби, було викликано швидку допомогу та поліцію. До приїзду швидкої допомоги він перебував біля потерпілої доки її не забрали в лікарню, після чого чекав приїзду працівників поліції. Того ж вечора його дружина поїхала до лікарні, куди госпіталізували потерпілу, а він до даного часу надає необхідну допомогу в її лікуванні. Крім того, він має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює, для чого щодня використовує транспортний засіб, іншого джерела доходу не має, просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він буде не в змозі продовжити надавати допомогу потерпілій та утримувати сім`ю. У вчиненому він щиро кається, повністю визнає свою вину у вчиненому.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, просив суд не позбавляти обвинуваченого волі та права керувати транспортними засобами, призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, щиро розкаявся, не перешкоджав слідству, крім того не перебував в стані алкогольного сп`яніння, допомагає потерпілій, відшкодовує завдану шкоду.

Представник потерпілої ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що потерпіла не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, на даний час лікуванні її не завершено, саме обвинувачений його оплачує. Після події вся сім`я обвинуваченого допомагає потерпілій, як фінансово, так і морально. Просить суд не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, оскільки це може позбавити його доходу, а потерпілу відповідно, матеріальної допомоги.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 злочин вчинено останнім, просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, застосувавши ст.75 КК України, звільнивши від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 3 роки..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, як учасник судового провадження також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 , представник потерпілої правильно розуміють зміст цих обставин, і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення та відшкодував матеріальні збитки на потерпілій. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_5 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування її як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, що було зазначено прокурором в судовому засіданні під час судових дебатів, хоча і не зазначено в обвинувальному акті. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України. Принаймні, прокурор про наявність таких обставин не посилався під час судових дебатів, та такі відомості не вказані в обвинувальному акті.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, а саме, що даний злочин вчинений з необережності, під час його вчинення обвинувачений не перебував у стані алкогольного або іншого сп`яніння. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що завдана потерпілій матеріальна та моральна шкода відшкодована. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, у вчиненому розкаявся, засудив свою протиправну поведінку, має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину на утриманні. Крім того, ОСОБА_5 працює, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

З урахуванням викладених обставин по справі, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням від його відбуття на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Санкцією частини другої статті 286 КК України окрім основного покарання, передбачено також додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, посткримінальну поведінку обвинуваченого, який одразу після вчинення кримінального правопорушення перебував поруч з потерпілою доки карета швидкої допомоги не забрала її в лікарню, позицію потерпілої та її представника щодо призначення покарання обвинуваченому та у яких відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру, оскільки обвинувачений продовжує надавати потерпілій матеріальну допомогу. Крім того, суд враховує ту обставину, що обвинувачений має на утриманні та вихованні малолітню дитину. Поруч з цим, обвинувачений офіційно працює, його робота пов`язана з необхідністю постійного переміщення містом та за його межами, для чого він активно використовує транспортний засіб, іншого джерела доходу він не має, а також приймаючи до уваги стан війни в країні, небезпекові для життя та здоров`я людини ситуації, з метою мобільного уникнення яких, а також задля можливості надання необхідної допомоги стороннім особам, вкрай важливо мати змогу вільно пересуватись, в тому числі використовуючи транспортні засоби, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 042-792-2024 від 20.05.2024 у сумі 6013 грн 00 коп.; на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/7888-ІТ від 04.03.2023 у сумі 3786 грн 40 коп., на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/17032-ІТ від 19.03.2023 у сумі 3023 грн 12 коп., на користь держави.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2024, на транспортний засіб, автомобіль "SEAT-TOLEDO", державний номер НОМЕР_1 , який належить ТЗОВ «ВМ ЛОГІСТИК» та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , повернувши його власнику ТЗОВ «ВМ ЛОГІСТИК».

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1