Дата документу 24.09.2024
Справа № 334/2902/24
Провадження № 1-кп/334/512/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

цивільного позивача ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має повну середню освіту, офіційно працевлаштованого у ФОП « ОСОБА_9 » займає посаду водія, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2023, приблизно о 10:45 год. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Героїв 37-го Батальйону у напрямку від вул. Голядкіна до вул. Істоміна в м. Запоріжжі.

В цей же час, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна у напрямку від вул. Дніпровське шосе до вул. Героїв 37-го Батальйону у м. Запоріжжі. В салоні автомобіля у якості пасажира перебувала ОСОБА_5 .

На нерегульованому перехресті вул. Героїв 37-го Батальйону та вул. Істоміна, де вул. Істоміна є головною по відношенню до вул. Героїв 37-го Батальйону, водій ОСОБА_8 повністю зупинив керований ним транспортний засіб після чого, діючи в порушення вимог пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці свої дій, дорогу водієві ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, не надав, натомість відновив рух, з метою виконання маневру лівого повороту, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу із автомобілем під керуванням водія ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «травма І пальця лівої стопи з закритим переломом основи дистальної фаланги І пальця та гематомою (видалена хірургічно 27.10.2023), що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. Синець правої гомілки у нижній третині з розповсюдженням на зовнішню поверхню правої стопи, сам за собою кваліфікується як легке тілесне ушкодження».

У діях водія автомобіля «ГАЗ 3302-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до якого:

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

розділ 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»)

Невиконання водієм ОСОБА_8 вимог пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю. Надав пояснення аналогічні викладеним у обвинувальному акті. Позовні вимоги заявлені до нього потерпілим та цивільним позивачем визнав частково.

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі в частині формулювання обвинувачення, місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, які визнаються усіма учасниками судового провадження.

ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліку нарколога і психіатра не перебуває.

При призначенні міри покарання ОСОБА_8 обтяжуючих обставин не встановлено.

Пом`якшуючих покарань обставин відносно ОСОБА_8 немає.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд враховує, що підсудним скоєно необережне кримінальне правопорушення, той факт, що він є не судимим, офіційно працевлаштований, враховує обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та виходить з того, що призначене покарання, має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням предмета посягання, характеру діяння, способу, місця та часу скоєння кримінального правопорушення, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння кримінального правопорушення, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, що характеризують поведінку винного після вчинення кримінального правопорушення, а також індивідуальних особливостей особистості: стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя, - суд приходить до висновку про можливість призначення покарання, у вигляді обмеження волі ближче до мінімальних меж санкції відповідної статті КК України.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 , без відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

З урахуванням характеру допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, фактичних наслідків злочину, суд не вважає за необхідне призначати ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч.2 ст.122, ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 5300,96 грн.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільний позов до ОСОБА_8 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 20000 грн., матеріальної шкоди, яка складається з витрат на придбання ліків та проходженням медичних процедур, в розмірі 1948 грн., витрати на правову допомогу 13300 грн.

Цивільним позивачем ОСОБА_5 було подано цивільний позов до ОСОБА_8 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 10000 грн., матеріальної шкоди 14212 грн., франшизу -3200 грн., витрати на правову допомогу 10300 грн.

Стороною захисту було подано пояснення на позовні заяви, відповідно до яких зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», страховий поліс № від 19.04.2023 року. Згідно з полісом страхування ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих складає 320000 грн., шкоду майну 160000 грн. Відповідно до вимог законодавства ТДВ СК «Кредо» буде належним відповідачем та повинне відшкодувати цивільному позивачу та потерпілому шкоду. Окрім того, ОСОБА_8 працює водієм в ФОП ОСОБА_10 , який є власником транспортного засобу ГАЗ3302-414 д.н. НОМЕР_1 , тому останній і має бути належним відповідачем в частині стягнення франшизи. Обвинувачений, погодився на відшкодування моральної шкоди у розмірі по 5000 грн. на користь потерпілого та цивільного позивача, витрат на правову допомогу в розмірі по 2500 грн. кожному.

Представник третьої особи до суду не з`явився.

Дослідивши матеріали цивільного позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 127 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Суд керується правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (755/18006/15-ц). Зокрема, за п.п. 69, 71-73 вказаної постанови, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана … з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Позивачами до відшкодування (крім відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу) заявлена шкода, прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

В судовому засіданні потерпілим, цивільним позивачем та обвинуваченим визнано факт наявності страхового полісу транспортного засобу ГАЗ 3302-414 д.н. НОМЕР_1 щодо цивільно-правової відповідальності перед третіми особами.

Зазначена обставина також підтверджується листом ТДВ «Кредо» вих. №280 від 12.02.2024 року, у якому страховик повідомляє про необхідність надання доказів настання цивільно-правової відповідальності( рішення суду про притягнення страхувальника до адміністративної/кримінальної відповідальності) для проведення страхової виплати.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки позовні вимоги в цій частині пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені до страховика), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_8 і ТДВ «СК «Кредо», або лише до ОСОБА_8 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 1 рік обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речові докази: автомобіль «ГАЗ 3302-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити власникам за належністю.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

На вирок може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошенням.

Суддя ОСОБА_1