Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/731/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000197 від 09 травня 2024 року за ч.3 ст.152 КК України про продовження обвинуваченому:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Катеринівка Долинського району Кіровоградської області, громадянину України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08 листопада 2022 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

строку тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000197 від 09 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри останнього у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 22 листопада 2024 року.

Окрім того, даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору та призначено кримінальне провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі строком від 7 до 12 років, а тому дані обставини дають підстави вважати, що перебуваючи на волі у обвинуваченого може виникнути бажання переховуватися від суду, без перешкод залишити своє місце проживання з метою уникнення можливого покарання, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню, крім того, може незаконно впливати на свідків та потерпілу, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації і мешкання його матері ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 буде переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу та продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

З посиланням на ряд рішень Європейського суду з прав людини («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Тодоров проти України», «Летельєр проти Франції») захисник стверджує про відсутність законних підстав для продовження такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

При таких обставинах, захисник вважає, що висновки судді є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Окрім того, в апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту та постановити рішення, яким обвинувальний акт повернути прокурору, а також скасувати ухвалу в частині призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні та ухвалити рішення, яким дозволити матері обвинуваченого ОСОБА_8 участь у судовому провадженні.

В апеляційній скарзі питання про участь обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 не ставиться, у зв`язку з чим колегія суддів, згідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з продовженням існуванням ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а також не можливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років позбавлення волі, а також те, що ОСОБА_5 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не одружений, тобто немає стійких соціальних зв`язків, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 буде переховуватись від суду та без перешкод може залишити своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків та потерпілу, у зв`язку з чим суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов до правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності подальшого утримання ОСОБА_5 під вартою спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження.

Колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_5 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та виконання судового рішення у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, враховує, що у разі перебування на волі обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятися від суду з метою уникнення покарання, а також може незаконно впливати на свідків та потерпілу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Стосовно доводів адвоката ОСОБА_6 про скасування ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору та в частині призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» від 02.12.2020 № 1027 ІХ, який набрав чинності з 14.01.2021 року, ч.2 ст. 392 КПК України доповнена другим абзацом такого змісту, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, цим же законом доповнено частиною 5 статтю 394 КПК України такого змісту, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

З наведеного вище вбачається, що на даний час чинним кримінальним процесуальним законодавством передбачено можливість апеляційного оскарження лише ухвал місцевого суду, що стосуються обрання, зміни або продовження саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто і ухвал про зміну будь-якого іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У зв`язку з вищевикладеним, ухвала Олександрійського міськрайонного суду від 24 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору та в частині призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в кримінальному провадженні № 0000197 від 09 травня 2024 року за ч.3 ст.152 КК України на 60 днів, а саме до 22 листопада 2024 року включно - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4