29.11.2024

справа №642/337/23
провадження №1-кп/642/160/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, який до 04.05.2022р. працював на посаді дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській

області, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.01.2023р. по справі № 642/2137/22, провадження № 1-кс/642/37/23, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001284 від 26.12.2022р. стосовно підозрюваного ОСОБА_5

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

м. Харкова, громадянин України, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, будучи звільненим зі служби в органах Національної поліції України з посади дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.05.2022 № 233 о/с, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, маючи злочинний умисел на вчинення колабораційної діяльності, у період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, у невстановлені в ході судового розслідування день та час, однак не пізніше 05.07.2022, діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, за попередньою змовою з невстановленими представниками окупаційної влади рф, з метою надання допомоги останнім, добровільно зайняв посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою «УВД ВГА Харьковской области», а саме: посаду «исполняющего обязанности участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции», про що 05.07.2022 представниками незаконної окупаційної влади рф винесено наказ № 1-лс за підписом « ОСОБА_6 » - керівника зазначеного незаконного правоохоронного органу, а в подальшому, ОСОБА_5 , не пізніше 03.09.2022, добровільно обійняв посаду «начальника пункта полиции № 2 (дислокация пгт. Шевченково)» у вказаному незаконному правоохоронному органі, чим створив умови для його функціонування, тим самим забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території смт Шевченкове Куп`янського району Харківської області.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого, ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило. Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Луганській та Харківській областях. Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про винесення певних процесуальних документів у даному кримінальному провадженню надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію у даному кримінальному провадженню.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

-показаннями свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює черговим у відділі поліції, з ОСОБА_5 знайомий, причин оговорювати його не має. Стосовно даної справи пояснив, що в лютому 2022 року коли почалось повномасштабне вторгнення російської федерації, їх усіх зібрали «по тривозі», видали зброю і ввели план «Фортеця». Патрулювали вони десь до 10 березня 2022 року, поки війська рф не зайшли на їх територію. Потім їм сказали залишатись за місцем свого мешкання, також наприкінці квітня було повідомлення від керівництва, щоб хто зможе, виїхали на підконтрольні Україні території. Після цього в смт. Шевченково їх залишилось 11 співробітників, які не виїхали і ОСОБА_5 добровільно написав рапорт на звільнення за власним бажанням, для того, щоб не виїжджати і почав займатись своїм магазином. Свідок не одноразово бачив, як туди приїжджали військові рф, вже пізніше він познайомився з одним росгвардійцем при ФСБ. ОСОБА_7 особисто бачив, що коли він виходив з магазину, то ОСОБА_5 з ним вітався за руку і вони обіймалися. Через деякий час, коли співробітники поліції повідомили, що всіх, хто не виїхав, будуть звільняти, вони домовились зустрітися і вирішити подальші плани дій. На цей збір ОСОБА_5 запізнився, прийшов коли всі вже були на місці, почав розповідати, що він їхав сам до них, але військові Російської Федерації зустріли його по дорозі, привезли до дому і забрали в нього табельний пістолет і жетон. Потім ОСОБА_5 запропонував працівниці відділу кадрів скласти список тих, хто залишився в селищі. В той же вечір, до неї приїхали російські військові і вимагали цей список. Після цього 04.06.2022р. до свідка приїхали військові рф, забрали його пістолет, а наступного дня ввечері приїхала група зачистки військові рф в балаклавах, вивезли його в посадку, намагались дізнатись, інформацію про те, з ким із ЗСУ він спілкувався, де поділась прокуратура і одне з питань було «що ти можеш сказати про ОСОБА_5 .?», а потім йому повідомили, що в понеділок, всі хто залишився мають приїхати до м. Куп`янськ, збір о 7.30 на автовокзалі. Коли свідок прийшов на автовокзал, там він побачив ОСОБА_5 на його автомобілі «Славута» і ще його співробітників, після того як вони приїхали в м. Куп`янськ, всі залишились на вулиці, а ОСОБА_5 пішов у середину, потім вийшов на КПП з чоловіком, як потім ОСОБА_7 дізнався, то був колишній міліціонер десь від 55 до 60 років, який представився заступником начальника Куп`янського відділу окупаційної поліції. В подальшому свідку стало відомо, що в той час ОСОБА_5 запропонували посаду начальника відділу окупаційної поліції в смт. Шевченково. Свідок зазначив, що він одразу відмовився працювати у окупаційному відділку поліції, та десь приблизно через 2 тижні, в двадцятих числах червня, до нього приїхали вперше ОСОБА_8 з особою, і почали казати «що ти ж вже перебісився, 2 тижні вже пройшло», на що свідок все одно відмовився працювати в окупаційній поліції, посилаючись на хворого батька, викручувався як міг. Через деякий час, до свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_5 приїжджав з ОСОБА_9 , просили підключити у відділку систему відеонагляду, на що свідок їм відмовив, посилаючись на те, що система йому не відома і якщо це камери не ті, що були раніше, то система працювати не буде та нехай ідуть до когось іншого. Після чого, свідок вказав, що неодноразово від місцевих мешканців він чув, що ОСОБА_5 ходив на наради до окупаційної адміністрації і пізніше сам бачив як він їздив на поліцейському авто. Свідок зазначив, що йому нічого не відомо з приводу катування, арештів чи будь яких насильницьких дій застосованих до ОСОБА_5 зі сторони окупаційної адміністрації, жодних ознак катування, переломів чи травм у ОСОБА_10 не було. Також пояснив, що двох їх співробітників забрали і один з них розповів свідку, що коли вони сиділи в Камазі з мішками на головах, він чув як підійшов ОСОБА_5 , він впізнав його по голосу, і сказав «навіщо ви займаєтесь не зрозуміло чи», вже всі домовились» після чого цих хлопців відпустили.

-показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що в травні 2022 року він перебував у своєї матері, переховуючись від солдатів РФ , подзвонила його сестра ОСОБА_12 і повідомила, що начебто ОСОБА_5 став начальником відділку поліції на окупованій території ,та шукає ОСОБА_11 , для того щоб забрати його вогнепальну зброю. Також свідок зазначив, що про будь- які протиправні дії відносно ОСОБА_5 зі сторони окупаційної адміністрації, йому не відомо.

-показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він займав посаду Начальника відділу поліцейської діяльності №1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області. На момент вторгнення він перебував у черговій відпустці, з якої повернувся 11 березня 2022 року. На той час збройні сили Російської Федерації вже перебували на території Куп`янського району. ОСОБА_5 на момент вторгнення перебував на посаді дільничного інспектора поліції ВПД №1 Куп`янського району. На території Куп`янського району свідок перебував до 27 березня 2022 року, потім виїхав. Далі свідок пояснив, що після того, як він виїхав, він неодноразово спілкувався зі співробітниками, в тому числі і з ОСОБА_5 в телефонному режимі, та казав їм усім, щоб вони виїжджали з окупованої території. ОСОБА_5 відмовлявся, спочатку хотів оформити декретну відпустку, але так як це було неможливо, він говорив, що не буде виїжджати, бо йому нема куди їхати. В черговий раз, коли свідок розмовляв з ОСОБА_5 і переконував його виїхати, ОСОБА_5 сказав йому, що «нехай начальник ГУНП сюди заїжджає і нас всіх вивозить» . Пізніше свідку стало відомо, що ОСОБА_5 сам добровільно під`їхав до окупаційної адміністрації, здав свої посвідчення та вогнепальну зброю. Від кого свідку це стало відомо, він вже не пам`ятає. Також, десь в червні 2022 року свідку стало відомо, що ОСОБА_5 їздив сам до окупантів і запропонував, щоб його поставили начальником окупованого районного відділку поліції в с.Шевченкове, декілька разів окупанти призначали дату, і на другий чи третій раз ОСОБА_5 представили як начальника окупованого відділу поліції в с. Шевченкове. Як саме він називався під час окупації, свідок не пам`ятає, але назву цього окупованого відділку він бачив коли 10 чи 11 вересня 2022 року, після деокупації, вони заїхали в с. Шевченкове і перебуваючи у даному відділку знаходили багато документів та заяв на ім`я Начальника УВД ВГА в Харківській області ОСОБА_14 і на цих заявах ОСОБА_5 ставив резолюцію «Пан Вольох, до виконання, Пан Лісовий, до виконання» російською мовою. Також свідок розповів що десь в липні або серпні 2022 року йому зателефонував його брат ОСОБА_15 , який на той момент працював механізатором у фермерському господарстві « ОСОБА_16 » та повідомив, що ОСОБА_5 приїжджав до директора господарства та погрожуючи йому візитом старшого від окупантів, забрав автомобіль Ніва-Шевролє, він хотів забрати автомобіль Рено Дастер, але забрав Ніву-Шевроле, бо Рено був після дорожньо-транспортної пригоди, але факт заволодіння транспортним засобом директора фермерського господарства «Зоря» це не єдиний випадок. Також люди розповідали, що ОСОБА_5 з окупантами відібрали автомобіль в іншому фермерську господарстві і АДРЕСА_2 . Також люди телефонували свідку і розповідали, що ОСОБА_5 в якості начальника відділу поліції кожного ранку ходив до голови окупаційної адміністрації на наради. Після деокупації, громадяни розповідали ОСОБА_13 , що за порушення комендантської години чи коли їх зупиняли на вулиці в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 накладав на них стягнення у вигляді діб арешту.

-показаннями свідка ОСОБА_17 який у судовому засіданні пояснив, що на початок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України він знаходився в смт. Шевченкове та займав посаду інспектора-чергового Шевченківського ВПД №1 Куп`янського районного ВП ГУНП в Харківській області, в якому і працює на теперішній час старшим інспектором СРПП та перебував в окупації до 29 квітня 2022 року. ОСОБА_5 він знав, як співробітника і під час окупації декілька разів бачив його біля магазину його батьків. До моменту виїзду з окупованої території йому нічого не було відомо про співпрацю ОСОБА_5 з окупантами. Після виїзду з окупації, свідку стало відомо від місцевих мешканців, що ОСОБА_5 погодився співпрацювати з військовими Російської Федерації ,та що його бачили з окупаційними військами. Також свідок зазначив, що після деокупації повертався на раніше окуповані території та разом зі своїми співробітниками, та вони знаходили документи та рапорти за резолюцією ОСОБА_5 «до виконання». Свідку було відомо, що ОСОБА_5 добровільно віддав окупантам свою табельну зброю, посвідчення працівника поліції та поліцейський жетон.

-показаннями свідка ОСОБА_18 який у судовому засіданні пояснив, що на момент початку повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України він працював поліцейським СРПП Шевченківського ВПД №1 Куп`янського районного ВП ГУНП в Харківській області, а ОСОБА_5 працював там же на посаді дільничного офіцера поліції. В окупації перебував з 24 лютого 2022 року коли війська Російської Федерації зайшли в смт. Шевченкове, проходячи повз їх району по окружній дорозі в напрямку м. Балаклія, до 29 квітня 2022 року, після чого виїхав. До моменту виїзду з окупованої території свідку не було нічого відомо про співпрацю ОСОБА_5 з окупаційними військами і про скоєну ним державну зраду. Також свідок ОСОБА_18 , розповів, що до моменту виїзду його з окупованої території, окупаційної влади там ще не було, вона була створена в травні або червні 2022 року. Про те, що окупаційна влада там була створена в цей період, свідок знав від чоловіка своєї дружини, який був в окупації і неодноразово розповідав свідку про те, хто куди їздив, хто де був, та що його зупиняли працівники окупаційної поліції, які раніше працювали на Українську владу, перевіряли в нього документи. Після виїзду, ОСОБА_18 спілкувався зі своїми знайомими, які повідомили йому, про співпрацю ОСОБА_5 з окупаційною владою, що він добровільно ходив до військових Російської Федерації, віддав їм свою табельну зброю, та намагався з ними співпрацювати, щоб вони його нікуди не забрали, після чого став керівником окупаційного відділу поліції в смт. Шевченково. Також свідок чув, що ОСОБА_5 їздив на чужому автомобілі типу «джип», звідки він його взяв не відомо, та коли 7 чи 8 вересня 2022 року ЗСУ звільняли окуповані території, ОСОБА_5 виїжджав на цьому автомобілі в напрямку РФ.

- витягом з наказу ГУНП в Харківській області від 01.02.22р. №59 о/с про призначення ст. лейтенанта поліції ОСОБА_5 на посаду дільничного офіцера поліції;

- витягом з наказу ГУНП в Харківській області від 04.05.22р. №233 о/с про звільненення за власним бажанням ст. лейтенанта поліції ОСОБА_5 дільничого офіцера поліції ВП діяльності №1 Куп`янського районного ВП ГУ НП в Харківській області;

- присягою ОСОБА_5 на вірність Українському народові;

- указом главы Военно гражданской администрации харьковской области ОСОБА_19 о назначении ОСОБА_6 начальником управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковского района;

- положением об управлении внутренних дел временной гражданской администрации Харьковской области;

- приказом начальника УВД ВГА Харьковской области полковником полиции ОСОБА_6 о назначении ОСОБА_8 исполняющим обязанности участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области;

- приказом начальника УВД ВГА Харьковской области полковником полиции ОСОБА_6 о назначении ОСОБА_8 начальником пункта полиции №2 (дислокация пгт. Шевченково) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области;

- списком личного состава УВД ВГА в Харьковской области, где п. 73 участковым инспектором числится ОСОБА_8 ;

- журналом №18 учета удостоверений сотрудников УВД ВГА в Харьковской области, в котором имеются ведомости по п.н. 086 ОСОБА_8 , дата 22.07.22р. подпись;

- расходным кассовым ордером по начисленной заработной плате №22 от 25.08.22р., где по п.н.7 указан ОСОБА_8 , подпись;

- платежной ведомостью №3 от 22.08.22р. по начисленной заработной плате, где по п.н.8 указан ОСОБА_8 , подпись;

- заявлением ОСОБА_8 о принятии его на должность участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции ВГА Харьковской области;

- согласием ОСОБА_8 на обработку персональных данных;

- автобиографией и анкетой ОСОБА_8 заполненной собственноручно;

- трудовыми договорами Военно-гражданской Администрации Харьковской области с ОСОБА_8 ;

- подпиской ОСОБА_8 о неразглашении информации;

- объяснениями ОСОБА_8 ;

- списком сотрудников Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области, в котором п. 98 числится ОСОБА_8 ;

- штатной структурой Временно-гражданской администрации Харьковской области, где числится ОСОБА_8 ;

- списком работников Шевченковского отдела полиции, где п.н. 1 числится ОСОБА_8 ;

- списком личного состава УВД ВГА Харьковской области, где п.н. 73 числится ОСОБА_8 ;

- ведомостью, в которой по п.н. 2 числится ОСОБА_8 ;

- табелем учета рабочего времени за июль 2022 г. Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области, где п.н.8 числится ОСОБА_8 ;

- табелем учета рабочего времени за июль 2022 г. Аппарата Главы ВГА Харьковской области, где п.н.1 числится ОСОБА_8 ;

- ведомостью получения единовременной материальной помощи, где п.н. 11 числится ОСОБА_8 ;

- графиком дежурств личного состава полиции УВД ВГА Харьковской области в июле 2022 г., где числится ОСОБА_8 ;

- списком личных данных работников, где п.н. 2 числится ОСОБА_8 ;

- списком окладов, где п.н.39 ОСОБА_8 ;

- рапортом и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области от 08.08.22 ОСОБА_20 ;

- рапортами и.о. следователя СО УВД ВГА в Харьковской области ОСОБА_21 ;

- рапортами и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 ;

- запрос и.о. начальника Шевченковского территориального управления Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_22 на имя и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 и ответом на запрос;

- рапортом на имя участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 ;

- объяснениями на имя и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 ;

- рапортами и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 на имя начальника Управления внутренних дел ВГА Харьковской области полковника полиции ОСОБА_6 ;

- заявлением ОСОБА_8 о предоставлении ему единовременной материальной помощи;

- пояснениями о работе Шевченковского отдела полиции;

- тетрадью по служебной подготовке и.о. участкового инспектора отдела участковых инспекторов полиции УВД ВГА Харьковской области ОСОБА_8 ;

- протоколом обшуку від 23.09.22р. м. Куп`янськ під час якого виявлені предмети та документи щодо роботи нового окупаційного правоохоронного органу та диском із відеозаписом проведення обшуку;

- протоколом обшуку від 30.11.22р. м. Куп`янськ під час якого виявлені предмети та документи щодо роботи нового окупаційного правоохоронного органу та диском із відеозаписом проведення обшуку.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013р. у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та дані протоколів обшуків узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Також, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_5 відомості, а також досліджені такі документи:

- ухвала Київського райсуду м. Полтави від 28.09.22 р. про надання дозволу на проведення обшуку;

- ухвала Київського райсуду м. Полтави від 06.10.22р. про арешт майна;

- ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 28.11.22р. про надання дозволу на проведення обшуку;

- ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 06.12.22р. про надання дозволу на проведення обшуку;

- витяг з ЄРДР від 26.12.22р. ;

- постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 26.12.22р.;

- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 26.12.22р.;

- ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 28.12.22р. про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 05.01.23р. про накладення арешту на майно;

- ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 06.01.23р. про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001284 від 26.12.2022р. за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Дані докази не мають між собою протиріч, є узгодженими та логічно правильними, а тому суд бере їх до уваги.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Неможливість проведення допиту обвинуваченого ОСОБА_5 жодним чином не впливає на повноту судового розгляду і на переконання суду щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів прямо і опосередковано свідчить про вчинення ним інкримінованого злочину.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Суд також враховує, що дане кримінальне провадження розглядалось в порядку спеціального судового провадження, згідно вимог ст. 323 КПК України, за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Відповідно до вимог закону, обвинувачений ОСОБА_5 про час та дату всіх судових засідань повідомлявся у передбачений законом спосіб, через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Судової влади. Інтереси ОСОБА_5 захищались адвокатом, як на досудовому слідстві так і в суді, що свідчить про те, що права обвинуваченого в ході досудового слідства, а також у судовому засіданні порушені не були.

Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Будь яких істотних порушень КПК України, під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.

При цьому, суд вважає, що ОСОБА_5 безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку рф, свої дії здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням, виключно з меркантильних спонукань, адже суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_5 виконував покладені окупаційною владою обов`язки, перебуваючи на посаді незаконного правоохоронного органу, під безпосереднім впливом або фізичного примусу, внаслідок якого не міг керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст. 127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою); або психічного примусу, за сукупності таких умов: такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави; саме цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода; або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці. Шкала видів заподіяної шкоди відсутня та не доведена суду, але суд переконаний в тому, що шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_5 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій, між тим, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений не вживав, а тому сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченого, його свідомий вибір та власне волевиявлення щодо зайняття посади у незаконному органі влади, створеного на тимчасово окупованій території та безпосередньої участі в реалізації рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Суд вважає винуватість ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення доведеною і кваліфікує його дії за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого, який до 04.05.2022р. працював на посаді дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, має базову зальну середню освіту, одружений, має дітей 2015 р.н. та 2021 р.н., у лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий.

Обставини, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 відсутні.

Обставиною, яка згідно з п. 11 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи особистість ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого не можливо без ізоляції його від суспільства . На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Крім того, ОСОБА_5 , скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_5 , покарання обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльністі, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна, яке в даному випадку не є обов`язковим і може не призначатися судом.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Під час судового розгляду судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 належить житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , квартира у будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_3 , земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0100 площею 0,0842 га за адресою: АДРЕСА_1 , на які ухвалою слідчого судді від 05 січня 2023 року, накладено арешт, яке підлягає конфіскації в дохід держави відповідно до вимог ч.1 ст.59 КК України.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавити звання «старший лейтенант поліції».

Таке покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського райсуду м. Харкова від 05.01.23р. залишити до фактичного виконання вироку в частині конфіскації майна.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади строком на 15 (п`ятнадцять) років, з позбавленням звання «старший лейтенант поліції», з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Речові докази: документи, які були виявлено та вилучено в межах обшуків у приміщеннях Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області та Куп`янської окружної прокуратури Харківської області залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського райсуду м. Харкова від 05.01.23р. залишити до фактичного виконання вироку в частині конфіскації майна.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1