Справа № 489/7602/24
Провадження № 1-кс/489/1117/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

25 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0001265 від 28.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про скасування арешту майна,

з участю власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна, адвоката ОСОБА_3 ,

встановив:

До слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшло клопотання у вказаному кримінальному провадженні представника заявника, адвоката ОСОБА_3 , про часткове скасування арешту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , накладеного ухвалою від 03.10.2024, в частині позбавлення права користуватися та розпоряджатися ним.

Власник майна та його представник клопотання підтримали та просили частково скасувати арешт транспортного засобу в частині позбавлення права користуватися ним, щоб власник майна могла зберігати його у себе.

Прокурор до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання в його відсутність, а також вважав можливими скасувати арешт транспортного засобу в частині позбавлення права користуватися ним, залишивши чинними інші заходи його арешту.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001265 від 28.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом вчинення 27.09.2024 близько 16:00 год. в м. Миколаєві в районі перехрестя вул. Космонавтів та вул. Вінграновського дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та електросамоката «WIZ», порядковий номер «000 044», під керуванням ОСОБА_6 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.10.2024 накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним.

Арешт на вказане майно був накладений з метою його збереження як речового доказу по справі, оскільки таке майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, має значення речового доказу та є необхідним для проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, серед іншого, є доказом кримінального правопорушення. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Аналіз процитованої вище норми вказує, що арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, полягає в ряді самостійних заходів: позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Одним із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ст. 132 КПК України є те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 7 КПК України однією із засад кримінального провадження є диспозитивність (ст. 26 КПК України), за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

При цьому, прокурор у поданій слідчому судді заяві підтвердив можливість зняття арешту із вказаного майна в частині позбавлення права користування ним.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Вказане свідчить про те, що на даний час відпали зазначені в ухвалі слідчого судді підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль в частині позбавлення права користування ним, та що орган досудового розслідування не має потреби в зберіганні даного майна у сторони обвинувачення, що є підставою для скасування його арешту в частині позбавлення права користуватися ним.

Як наслідок цього, на теперішній час відсутні виключні відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України підстави для заборони або обмеження власнику володіти належним йому майном.

Поряд з тим, оскільки досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не закінчене та слідчим не прийняте відповідне процесуальне рішення за наслідками вказаного розслідування, в матеріалах досудового розслідування відсутні відомості щодо проведення експертом відповідних судових експертиз, автомобіль по теперішній час є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженню, тому з метою забезпечення балансу між інтересами власника арештованого майна та визначеними у ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження та інтересами досудового розслідування, слідчий суддя доходить висновку про необхідність продовження існування арешту вищевказаного транспортного засобу в частині позбавлення права на його відчуження та розпорядження ним, що забезпечить реалізацію прав власника на користування майном та забезпечить збереження вказаного майна в якості речових доказів по вказаному кримінальному провадженню.

У свою чергу, скасування заборони користуватись арештованим майном тягне за собою його повернення власнику ОСОБА_4 відповідно до ст. 169 КПК України.

При цьому, вимоги клопотання про необхідність зобов`язання слідчого та відповідальних за зберігання майна осіб безоплатно повернути ОСОБА_4 автомобіль задоволенню не підлягають, оскільки при вирішенні питання про скасування арешту майна слідчий суддя з`ясовує лише наявність підстав для скасування накладеного на майно арешту, при наявності яких скасовує відповідний арешт, натомість положеннями ст. 169 КПК України, як зазначено вище, прямо передбачено обов`язок повернення тимчасово вилученого майна особі, у якої воно було вилучено, у випадку, зокрема скасування його арешту.

Вище наведене є підставою для часткового задоволення клопотання.

Керуючись статтями 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про скасування арешту майна задовольнити частково.

Арешт автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.10.2024, скасувати - в частині позбавлення права користуватися вказаним майном.

Залишити чинними вжиті за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.10.2024 заходи арешту в частині позбавлення права на відчуження та розпорядження автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 .

В частині задоволення інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1