Справа № 730/544/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/645/24
Категорія - ч.1 ст.164 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000043 від 10.04.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Борзна Ніжинського району Чернігівської області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, одружений, має на утриманні двох дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , згідно судового наказу Борзнянського районного суду Чернігівської області у справі № 730/665/21 від 12.08.2021, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Борзнянського районного суду від 03.10.2023 зменшено розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_10 на підставі вищевказаного судового наказу, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), платника аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Водночас, ОСОБА_8 достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, у період з 01.05.2023 по 30.06.2024, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.10.2023 по 30.11.2023 та з 01.01.2024 по 31.03.2024 злісно ухилявся від сплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_10 , а саме будучи працездатним, без поважних причин офіційно не працював, не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не надавав потрібної матеріальної допомоги на утримання дитини, на попередження державних виконавців про кримінальну відповідальність не реагував, в результаті чого за період з 01.05.2023 по 30.06.2024, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.10.2023 по 30.11.2023 та з 01.01.2024 по 31.03.2024 утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 21652,67 гривень. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_8 по аліментам з 15.08.2021 складає 67350,17 грн.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати і провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Вказує, що місцевий суд не проаналізував і дав неправильну оцінку доказам, які були надані стороною обвинувачення, оскільки залишив у вироку помилки, допущені стороною обвинувачення при складанні підозри та обвинувального акта стосовно нього, а саме при зазначенні періоду, за який виникла заборгованість з 01.05.2023 по 30.06.2024. Крім того, зазначає, що у вироку судом названо кваліфікуючі ознаки злісного ухилення, але ці кваліфікуючі ознаки не вказані ні в повідомленні про підозру, ні в обвинувальному акті, тому вважає, що суд вийшов за межі повідомленої підозри та обвинувачення.

Стверджує, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як злісне ухилення, так як не доведено належними та допустимими доказами, що він приховував доходи, змінював місця проживання чи роботи без повідомлення державного чи приватного виконавця. Вказує, що заборгованість по сплаті аліментів в сумі 21652,67 грн. виникла в умовах форс-мажорних обставин і він не може нести кримінальну відповідальність по невчасній сплаті аліментів з поважних причин у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України він не може офіційно працевлаштуватися.

На апеляційну скаргу захисника прокурор подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора та представника потерпілої, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до її повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується державою.

Стаття 15 СК України регламентує, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, а предметом - кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому, діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку. Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (згідно примітки до ст. 164 КК України виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), приховування доходів, зміна місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного (приватного) виконавця, продовження ухилення після попередження з боку державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо. Тобто, перелік діянь, які свідчать про злісний характер ухилення від сплати аліментів, не є вичерпним.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції вину визнав частково та пояснив, що він не спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі, який нараховується виконавчою службою. Він не має постійної офіційної роботи, а його теперішня сім`я живе за рахунок його тимчасових підробітків. Наразі у державі війна, тому знайти роботу важко. Офіційне працевлаштування йому не підходить, оскільки відомості про це подаються військкомату. Крім того, вважає, що його дитина від теперішнього шлюбу потребує більшого матеріального забезпечення, у той час як старша дочка вже доросла, її забезпечує мати, яка має постійну роботу. Він погоджується з розрахунком заборгованості по аліментах. Заперечив, що злісно ухилявся від сплати аліментів, оскільки, коли була можливість він частково їх сплачував.

Потерпіла в суді першої інстанції пояснила, що після розлучення батьків, вона не спілкується з батьком, він не надає їй матеріальної допомоги, а аліменти, призначені за рішенням суду, сплачує нерегулярно, за весь час стягнення аліментів на рахунок її матері батьком було перераховано лише декілька платежів.

Законний представник потерпілої місцевому суду пояснила, що після розірвання шлюбу між нею та обвинуваченим була усна домовленість, що він добровільно надаватиме кошти на утримання дочки. Однак згодом він сказав, що буде сплачувати аліменти за рішення суду. У зв`язку з цим, вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а потім, із судовим наказом, до виконавчої служби для стягнення аліментів у примусовому порядку. Однак, ОСОБА_8 аліменти майже не сплачував, за весь період здійснив лише декілька платежів. Обвинувачений має «золоті руки», а від мешканців міста їй відомо, що він має тимчасові підробітки, за рахунок яких і живе, однак коштів на утримання їх спільної дочки не надає.

Крім того, представник потерпілої в суді першої інстанції зазначала, що потерпілою стороною проводились перемовини з обвинуваченим, щоб він погасив заборгованість, за умови їх відмови від обвинувачення, однак останній не погодився.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що з 20.08.2021 у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини. Обвинувачений аліменти сплачував нерегулярно у зв`язку з чим виникла заборгованість. Обвинувачений був повідомлений про наслідки, за ухилення від сплати аліментів, однак він повідомляв, що у нього нова сім`я і він також має її утримувати. За ухилення від сплати аліментів ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, відбув стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, у результаті чого на рахунок погашення заборгованості по аліментах була направлена плата за виконання суспільно корисних робіт.

Крім того, суд першої інстанції дослідив й інші докази у кримінальному провадженні, а саме: заяву ОСОБА_9 від 10.04.2024 щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у зв`язку з несплатою аліментів (а.с.18), копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , де обвинувачений зазначений батьком останньої. (а.с. 23), копії судових рішень Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12.08.2021 та від 03.10.2023, згідно яких обвинувачений був зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку; про зменшення розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_10 на підставі вищевказаного судового наказу, з ? до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), платника аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.45, 47-49), розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 31 березня 2024 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_8 зі сплати аліментів становив 67350 грн. За період з 01.05.2023 по 30.06.2024, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.10.2023 по 30.11.2023 та з 01.01.2024 по 31.03.2024 утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 21652,67 гривень (а.с. 38-39), матеріали виконавчого провадження №66581901 від 20.08.2021 з примусового виконання вищевказаного судового наказу Борзнянського районного суду №730/665/21 від 16.08.2021 (а.с. 40-44), інформацію Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 13.8/258-24 від 12.04.2024 про те, що за період з 16.08.2021 ОСОБА_8 перебував на обліку, з 11.04.2022 по 16.09.2022 знятий з обліку по заяві. За період з 16.09.2022 по дату надання інформації обвинувачений до центру зайнятості не звертався.(а.с. 54), виписку по картковому рахунку ОСОБА_9 за період з 01.01.2021 по 17.04.2024. (а.с. 50-52), довідку КНП «Борзнянська міська лікарня «Борзнянської міської ради, підтверджується, що з часу відкриття виконавчого провадження з 06.08.2021 по 10.04.2024 ОСОБА_8 не перебував на стаціонарному лікуванні. Також, у період з 06.08.2021 по 10.04. 2024 за медичною допомогою не звертався.(а.с. 62), копію постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.04.2023 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП. (а.с.65).

Зазначені докази обґрунтовано визнані судом першої інстанції достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом та свідчать саме про свідоме та злісне ухилення ОСОБА_8 від виконання свого обов`язку по утриманню дитини, з чим погоджується й колегія суддів.

Твердження апелянта про відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів на дитину та обґрунтування несплати введенням в Україні воєнного стану, не є спроможними, оскільки ОСОБА_8 маючи доходи від підробітків, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, не вживав заходів щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів та надання матеріальної допомоги ОСОБА_10 , навіть після зменшення розміру аліментів, протягом періоду за який висувається обвинувачення, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої значно перевищує суму виплат за три місяці. При цьому, запровадження військового стану на території держави, не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Доводи щодо неправильного зазначення періодів несплати аліментів не є підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки з матеріалів кримінального провадження, а саме розрахунку заборгованості зі сплати аліментів періоди заборгованості вказані за 2023 рік. У судовому засіданні достеменно було встановлено періоди заборгованості за 2023 рік, тому зазначений у вироку період 3 01.05.2023 по 30.06.2024 є очевидною опискою, допущеною органом досудового розслідування та судом і не ставить під сумнів обсяг пред`явленого та визнаного судом доведеним обсягу обвинувачення.

Відтак, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку, як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки як кваліфікація дій обвинуваченого, доведеність його вини, так і ступінь тяжкості, суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого місцевим судом враховані, і підстави для скасування вироку місцевого суду, відсутні.

Керуючись ст., ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Борзнянськогоо районного суду Чернігівської області від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4