Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 494/563/23
Провадження № 1-кп/499/26/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також прокурор), потерпілого ОСОБА_4 (далі також потерпілий) та його представника адвоката ОСОБА_5 (далі також представник) обвинуваченого ОСОБА_6 (далі також обвинувачений, особа) та його захисника адвоката ОСОБА_7 (далі також захисник), розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, обвинувальний акт кримінального провадження № 000536 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чигирин, Березівського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , який досяг пенсійного віку, має загальну середню освіту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та стаття (частини статті) КК, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа таке.

1.1. 07 листопада 2021 року, біля 16 години 00 хвилин, обвинувачений, в світлу пору доби, за наявності денного освітлення, маючи посвідчення водія, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі також автомобіль) по дорозі без опадів, на АДРЕСА_1 (далі також АДРЕСА_1 (далі також будинок), де порушив пункти 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), відповідно до яких під час з`їзду з проїзної частини вулиці не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, не здійснив контроль безпечного руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення й допустив наїзд автомобілем на потерпілого, який сидів навпочіпки перед лавкою біля паркану будинку, притиснувши останнього переднім бампером автомобіля до лавки.

1.2. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритих переломів остистих відростків І-ІV поперекових хребців, закритих переломів поперечних відростків 1-V поперекових хребців та закритого перелому XII ребра зліва, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синців поперекової ділянки справа і зліва, правої гомілки (далі тілесні ушкодження).

1.3. За таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин такі.

2.1. Обвинувачений показав таке: 07 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин вирішив перевірити на автомобілі зчеплення, зупинився та розвернувся біля будинку потерпілого і поїхав додому; потерпілого біля лавки не бачив; не заперечує факт вживання алкогольних напоїв, після того як повернувся додому; вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, оскільки потерпілий травмувався десь в іншому місці, а його він просто обмовляє; перебуває на пенсії за віком.

Потерпілий показав таке: 07 листопада 2021 року після 16 години 00 хвилин, сидів на лавці біля будинку; автомобіль, за кермом якого перебував обвинувачений, в цей час виїхав з подвір`я, проїхав вулицею повз будинок та через 10-15 хвилин повернувся назад; обвинувачений зупинив автомобіль на декілька секунд, після чого почав рух у напрямку будинку; добре розгледів обличчя обвинуваченого в автомобілі та кричав йому, щоб той зупинився, проте він на це не зреагував; не вірив до останнього, що обвинувачений може здійснити наїзд автомобілем на нього; обвинувачений переднім бампером автомобіля притиснув його до лавки; обвинувачений на автомобілі постояв десь 30 секунд і почав рух заднім ходом від будинку; коли обвинувачений від`їхав, зрозумів, що отримав ушкодження; обвинувачений жодного разу перед ним не вибачався та не пропонував допомогу; оцінює заподіяну матеріальну та моральну шкоду в розмірі 59214 гривень 64 копійки.

Свідок ОСОБА_8 , дружина потерпілого, показала таке: 07 листопада 2021 року з потерпілим сиділа на лавці біля воріт до будинку; приблизно о 16 годині 00 хвилин пішла до приміщення будинку; вийшла на вулицю через деякий час, коли назустріч бігла ОСОБА_9 , яка сказала, що обвинувачений наїхав на потерпілого; побачила, що потерпілий лежить, а біля нього вже були ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; відразу був здійснений виклик швидкої та поліції; приїхав ОСОБА_13 , щоб доставити потерпілого до лікарні; на наступний день після ДТП приходила тільки дружина обвинуваченого, плакала та питала, що тепер робити; між чоловіком та обвинуваченим постійно були конфлікти.

Свідок ОСОБА_14 , дочка потерпілого, показала таке: 07 листопада 2021 року зателефонувала мати та повідомила, що обвинувачений наїхав на потерпілого; зателефонувала ОСОБА_15 Хвильовому, який проживає поряд з батьками та попросила, щоб він завіз потерпілого до лікарні; коли приїхала до лікарні батько був без свідомості, в тяжкому стані; наступного дня потерпілий розповів, що сидів біля воріт будинку, коли обвинувачений виїхав з двору та проїхав вулицею, потім розвернувся та наїхав на нього; потерпілий сказав, що не очікував від обвинуваченого, що останній може таке зробити; після ДТП не спілкувалася з обвинуваченим, який жодного разу не приходив до лікарні та не вибачався перед потерпілим.

Свідок ОСОБА_16 показала таке: проживає в АДРЕСА_1 , потерпілий є чоловіком її рідної сестри ОСОБА_8 ; ДТП відбулося 07 листопада 2021 року приблизно о 16-16.30 годині; мешканці села вийшли на вулицю зустрічати корів; сусідка повідомила їй, що обвинувачений наїхав автомобілем на потерпілого; коли прийшла до будинку, обвинувачений вже поїхав додому і сховався; обвинуваченого знає з дитинства, який допускає негідну поведінку, вживає алкогольні напої, постійно свариться з односельцями; бачила як обвинувачений заїжджає до себе додому за кермом автомобіля, яким керує лише він.

Свідок ОСОБА_17 показала таке: проживає в АДРЕСА_1 ; 07 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин знаходилася на вулицю та побачила, що потерпілий лежить біля будинку; коли підійшла до потерпілого, той повідомив, що на нього наїхав автомобіль синього кольору, за кермом якого перебував обвинувачений.

Свідок ОСОБА_18 показала таке: проживає в селі Чигирин Березівського району Одеської області; 07 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин вийшла на вулицю зустрічати корів; бачила як обвинувачений проїхав автомобілем на край села; згодом почула галас людей та коли повернулася побачила, як автомобіль обвинуваченого рухається заднім ходом від будинку потерпілого, який лежить біля лавки; разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 побігла до потерпілого, щоб допомогти йому підвестися; дружина потерпілого та ОСОБА_21 допомоги зайти потерпілому до будинку; бачила автомобіль обвинуваченого на відстані приблизно 200 метрів, яким керує лише обвинувачений; раніше обвинувачений неодноразово керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_22 показав таке: проживає в АДРЕСА_1 ; 07 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин вийшов на вулицю зустрічати корів; почув крики потерпілого; підійшов разом з ОСОБА_23 до потерпілого, який лежав поруч будинку поруч з лавкою; потерпілий сказав, що обвинувачений здійснив наїзд на нього автомобілем; допоміг підвестися та доправити потерпілого до будинку.

2.2. Відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення 09 листопада 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000536, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК (том 1 а.с. 202).

Висновок експерта від 18 листопада 2021 року № 100 свідчить, що у потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: закриті переломи остистих відростків І-IV поперекових хребців; закриті переломи лівих поперекових хребців, закриті переломи лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва, синці поперекової ділянки справа і зліва, правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини легкового транспортного засобу. Згідно даним медичної документації, тілесні ушкодження могли утворитися 07 листопада 2021 року. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому остистих відростків І-IV поперекових хребців; закритого перелому лівих поперекових хребців, закритого перелому лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва потягли за собою тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) і за цим критерієм відносяться до середньої тяжкості. Тілесні ушкодження у вигляді синців відносяться до легких тілесних ушкоджень (далі висновок експерта 1, том 1, а.с. 229-230).

Висновок експерта від 22 червня 2022 року № 22-2317 свідчить, що рульове керування, ходова частина і гальмова система автомобіля на момент експертного огляду (і на момент ДТП, за умов незмінності стану автомобіля до моменту експертного дослідження) знаходилися в працездатному стані і забезпечували водію технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. В цих системах не малося несправностей, які могли б зумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного ним напрямку руху або відмову систем (далі висновок експерта 2, том 1, а.с. 238-242).

Висновок експерта від 28 вересня 2022 року № 22-4096 свідчить, що в розглянутих умовах належні дії водія автомобіля регламентувались вимогами пунктів 10.1 та 12.1 ПДР, відповідно до яких водію автомобіля в умовах даної події при з`їзді з проїзної частини вулиці Миру слід було переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху за межами проїзної частини вулиці Миру, він повинен був здійснювати контроль безпеки руху. В умовах настання події, за умови належного виконання вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР водій автомобіля мав технічну можливість уникнути ДТП. Оскільки водій автомобіля належним виконанням вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, то фактичні дії цього водія, які не відповідали вимогам пункту 10.1, 12.1 ПДР в умовах події, з технічної точки зору, знаходяться в причинному технічному зв`язку з фактом ДТП (том 1, а.с. 246-249).

2.3. Автомобіль на підставі розписки повернутий обвинуваченому на відповідальне зберігання (том 1, а.с. 213).

23 серпня 1996 року обвинувачений отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 (том 2, а.с. 33-34).

Характеристика видана Раухівською селищною радою Березівського району від 08 грудня 2021 року свідчить, що обвинувачений протягом терміну проживання зарекомендував себе з посередньої сторони (том 2, а.с. 12).

3. Положення закону, якими суд керувався такі.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина 1 статті 3 Конституції України).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 1, 2 статті 50 КК).

Штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні, так і як додаткові покарання (частина 3 статті 52 КК).

Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (частина 2 статті 53 КК).

Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування (частина 2 статті 57 КК).

Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців (частина 1 статті 60 КК).

Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи (частина 3 статті 61 КК).

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (пункту 3 частини 1 статті 65 КК).

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2 статті 65 КК).

4. Мотиви призначення покарання такі.

4.1. Суд зазначає, що підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Диспозиції статті 286 КК свідчить, що кримінальна відповідальність за зазначеним кримінальним правопорушенням настає, як у разі порушення особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, так і за порушення правил експлуатації транспорту, тобто об`єктивна сторона кримінального правопорушення включає такі обов`язкові ознаки, як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом, та може вчинятися способом дії або бездіяльності і полягати у вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами, не здійснення безпечного контролю руху тощо).

Обстановка вчинення даного кримінального правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки передбачені статтею 286 КК.

Суб`єкт кримінального правопорушення спеціальний - осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

4.2. Суд доходить висновку, що виявлені в потерпілого тілесні ушкодження спричинені ДТП, оскільки це повністю узгоджується з висновками експерта 1, 2, показаннями свідків, потерпілого, які вказали на обвинуваченого, як на особу, яка керувала автомобілем та здійснила наїзд на потерпілого, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Суд не встановив обставин, які б викликали сумніви в щирості та достовірності показань свідків, показання яких є послідовними та співвідносяться між собою так і з даними висновків експерта 1, 2 та показаннями потерпілого, що особою, яка допустила наїзд на потерпілого є обвинувачений.

Суд наголошує, що встановлені обставини не спростовані жодним іншим доказом, тому сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним в його вчиненні.

Водночас сторона захисту не представила жодної іншої версії інкримінованої події, що могло бути підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Відтак поза розумним сумнівом, версія події, яку надало обвинувачення не спростована, та підтверджена фактами встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання обвинуваченого винним за пред`явленим обвинуваченням.

4.3. Суд вважає, що обвинуваченому під час з`їзду з проїзної частини на АДРЕСА_1 необхідно було переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Проте обвинувачений цього не зробив, хоча мав можливість зупинити й розвернути автомобіль, натомість він не виконав правил безпеки дорожнього руху, неправильно розцінив дорожню обстановку продовжив рух, та здійснив наїзд на потерпілого, чим спричинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

4.4. Суд не приймає до уваги твердження захисника щодо відсутність на автомобілі зовнішніх механічних пошкоджень або слідів, що вказує на відсутність контакту автомобіля із потерпілим, оскільки зважаючи на вік та антропологічні фізичні дані потерпілого, технічні характеристики транспортного засобу, силу удару, такі сліди могли і не залишитися.

4.5. Оскільки, зважаючи на аналіз доказів, суд встановив, що обвинувачений, 07 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, на АДРЕСА_1 , за наведених у підпункті 1.1., 1.2. пункту 1 цього вироку фактичних обставин порушив ПДР, й допустив наїзд на потерпілого, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, то вчинене ним діяння суд кваліфікує за частиною 1 статті 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

4.6. Суд зазначає, що дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд наголошує, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; у кожному конкретному випадку необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, зважаючи на цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість й достатність обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду під час призначення покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнає і Європейський суд з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За приписами статті 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами статті 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

4.7. Суд наголошує, що санкція частини 1 статті 286 КК передбачає покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

4.8. Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342 ІХ від 23 серпня 2023 року, який набрав чинності 28 березня 2024 року, стаття 60 КК викладена в новій редакції, відповідно до якої покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Оскільки обвинувачений народився 12 грудня 1955 року, тобто є особою, яка досягла пенсійного віку та не є військовослужбовцем, тому, зважаючи на приписи статей 57, 60, 61 КК покарання у виді виправних робіт, арешту, обмеження волі до нього не можуть бути застосовані.

4.9. Зважаючи на приписи статей 65-68 КК, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, встановив відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, та ризики небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як низькі, а виправлення обвинуваченого можливе без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства (далі доповідь, том 2, а.с. 210-214).

Суд враховує викладені вище обставини, доповідь, відомості про обвинуваченого як про особу, який: посередньо характеризується за місцем проживання; не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення; добровільно не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому; не вибачився перед потерпілим; не розкаявся в скоєному; є особою, яка досягла пенсійного віку; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; не є особою з інвалідністю, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК про те, що особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, а також те, що передбачені за вчинене кримінальне правопорушення види покарань у виді виправних робіт, арешту, обмеження волі не можуть бути застосовані до особи, яка досягла пенсійного віку, не є військовослужбовцем, суд вважає, що з метою досягнення цілей покарання, обвинуваченому необхідно призначити покарання за вчинене кримінальне правопорушення лише у виді штрафу в розмірі встановленому санкцією частини 1 статті 286 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

4.10. Приписи частини 2 статті 53 КК свідчать, що розмір штрафу суд визначає залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням майнового стану винного, який не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Під час визначення розміру штрафу, суд враховує обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений: грубо порушив вимоги пунктів 10.1, 12.1 ПДР; здійснив наїзд на потерпілого, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та не розкаявся в скоєному; заподіяну потерпілому шкоду добровільно не відшкодував та не вибачився перед ним, а також вік обвинуваченого, стан його здоров`я та спосіб його життя, який є особою, що досягла пенсійного віку.

Тож, оцінюючи в сукупності встановлені та доведені в кримінальному провадженні обставини, що впливають на розмір заходу примусу, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому основне покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Суд переконаний, що, саме такий розмір штрафу відповідатиме принципам співмірності вчиненому, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

5. Мотиви щодо додаткового покарання такі.

Суд зазначає, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самими засудженими, так і іншими особами, тому під час постановлення вироку мають враховуватися питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Під час призначення покарання за відповідною частиною статті 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд наголошує, що крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, потрібно визначити і справедливий розмір такого покарання.

Тож, вирішуючи питання про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, який грубо порушив вимоги ПДР, здійснив наїзд на потерпілого, не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, не розкаявся в скоєному, й доходить висновку, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, відповідатиме в повній мірі ступеню тяжкості кримінального правопорушення та вимогам статей 50, 65 КК.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються під час ухвалення вироку такі.

6.1. Суд не вирішує питання щодо цивільного позову потерпілого до обвинуваченого про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 22 серпня 2024 року залишив без розгляду.

6.2. Суд не вирішує питання про долю речових доказів, у порядку визначеному частинами 5, 9 статті 100 КПК, оскільки прокурор, за відсутності заперечень учасників судового провадження, зазначив, що автомобіль на підставі розписки повернутий обвинуваченому та перебуває в його власності.

6.3. Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи автомобіля в розмірі 1887 гривень 70 копійок; судової автотехнічної експертизи автомобіля в розмірі 2265 гривень 24 копійки, а всього в загальному розмірі 4152 гривні 94 копійок необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

6.4. Суд зазначає, що стороною обвинувачення клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не заявлялися.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 615 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в загальному розмірі 4152 (чотири тисячі сто п`ятдесят дві) гривні 94 копійки.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення, способом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити (надіслати) учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_24