ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5146/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/397/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2023 року у відношенні ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, раніше судимого: 18.04.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до обмеження волі на строк 2 роки 3 місяці, звільнився 09.02.2019р. по відбуттю строку покарання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислено з 05 серпня 2022 року.

Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт накладений на мобільний телефон торгової марки «Samsung» J510H, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 05.08.2022р.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 566 грн. 31 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_8 будучи судимим 18.04.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова за 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до обмеження волі на строк 2 роки 3 місяців, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

29 липня 2022 року, приблизно у проміжку часу з 14:30 до 15:00 годинами, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше йому не знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які стояли біля речей, які належать ОСОБА_10 та чекали автомобіль служби таксі.

У цей час у ОСОБА_8 виник раптовий умисел на заволодіння майном, що належить ОСОБА_10 , а саме сумкою чорного кольору, в якій знаходився ноутбук марки «HP», чорного кольору яка знаходилась на землі та мобільного телефону марки «Samsung», який був у останнього в сумці на плечі.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи повторно, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в момент коли потерпілий повернувся спиною до ОСОБА_8 відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Samsung», з сумки потерпілого вартістю 350,00 гривень. Після чого відкрито заволодів, піднявши з землі сумку чорного кольору в якій знаходився ноутбук марки «HP», чорного кольору, який належить потерпілому, вартістю 4733,33 гривень.

Після чого покинув місце скоєння злочину обернувши викрадене майно на власну користь, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 8083,33 гривень.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає, що він не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України (грабіж), а у нього був лише намір на виявлення колаборантів та навідників серед населення. Вказує, що у ноутбуці потерпілого бачив мапи розташування ЗСУ.

Також зазначає, що він вирішив продати телефон, не знаючи, що телефон належить потерпілому, а думав, що він просто його знайшов.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається не те, що вирок суду фактично ґрунтується на показаннях свідків, які по суті, є заінтересованими особами, і їхні показання мають підтверджуватись іншими доказами. Однак, суд першої інстанції не перевіряв показання свідків на предмет їх достовірності. Крім того, ряд доказів по справі мають ознаки недопустимості, зокрема впізнання особи. Проте суд у вироку не оцінював докази на відповідність їх отримання вимогам закону, і таким чином в основу вироку було покладено докази, отримані з порушенням кримінального процесуального закону.

Наведене, на думку сторони захисту, свідчить про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та необхідність скасування вироку та закриття провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційній скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно дост. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Так в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_8 були дані показання та висловлена версія (повторена в апеляційній скарзі ) про те, що майном потерпілого він заволодів не з корисливих мотивів.

Він бажав лише передати правоохоронним органам ноутбук потерпілого в якому як здалось обвинуваченому мались якісь карти.

Назване за версією обвинуваченого свідчило про те, що потерпілий передає якусь інформацію країні-агресору.

Стосовно телефону потерпілого марки «Samsung» обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що умислу заволодіння ним він не мав та отримав цей телефон від невідомої особи вже після того як заволодів іншим майном потерпілого (сумкою з ноутбуком).

На думку колегії суддів, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 на повністю спростовує висловлену обвинуваченим версії подій та свідчить у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Так з оскаржуваного вироку вбачається та ніким не оспорюється факт того, що ОСОБА_8 відкрито заволодів майном потерпілого, а саме схопив ноутбук який був у сумці та знаходився поруч із потерпілим, і почав тікати.

В той же час за показаннями свідка ОСОБА_11 в літку 2022р. близько 15:00 год., він стояв біля під`їзду зі своїм знайомим ОСОБА_12 , останній переїжджав на іншу квартиру, у нього були речі, а також на землі стояла сумка із ноутбуком, вони чекали таксі. В цей час до них підійшов раніше не відомий їм ОСОБА_8 , попросив пригостити його цигаркою, ОСОБА_12 пригостив.

ОСОБА_8 стояв поруч питав, що вони тут роблять, потім раптово схопив сумку із ноутбуком ОСОБА_12 і почав тікати. ОСОБА_12 біг за ОСОБА_8 , кричав на всю вулицю, щоб зупинили крадія. ОСОБА_8 чув та бачив, що за ним біжить ОСОБА_12 та тікав від нього. Через деякий час ОСОБА_12 повернувся із ноутбуком, разом із ним прийшов ОСОБА_8 .. Після чого ОСОБА_12 виявив, що в нього зник телефон «Samsung», який був у сумці через плече. ОСОБА_8 намагався із свого номеру зателефонувати на телефон ОСОБА_12 , у всякому разі, щось нажимав на своєму телефоні, а також вчиняв дії щодо пошуку телефону. Телефон не знайшли. Потім приїхало таксі та вони поїхали, ОСОБА_8 пішов. Також свідок зазначив, що коли вони стояли біля під`їзду, ОСОБА_10 ноутбук із сумки не доставав та не вмикав його. Заяву до поліції написав пізніше.

Отже, показання ОСОБА_8 щодо наявності на ноутбуку карт та можливості передання потерпілим інформації росіянам, спростовуються показами свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що потерпілий ноутбук не вмикав.

Таким чином версія обвинуваченого, щодо відсутності корисливого мотиву при заволодінні ноутбуком потерпілого не знайшла свого підтвердження та спростовується дослідженими судом доказами.

Крім того, із наведених вище показів свідка слідує, що у сумці з ноутбуком, якою заволодів ОСОБА_8 перебував також і належний потерпілому ОСОБА_12 телефон, що в свою чергу спростовує версію обвинуваченого про те, що цим телефоном він фактично заволодів випадково, оскільки він (телефон) був переданий обвинуваченому іншою невідомою особою.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 належить визнати винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а його дії кваліфікувати за ч.4 ст. 186 КК України тобто як відкрите викрадення - чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Підсумовуючи викладене, колегія судді зазначає. що наведені в апеляційній скарзі сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Весь об`єм доказів, досліджений судом першої інстанції, повністю підтверджує наявність в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

При цьому судом першої інстанції сторонам були створені належні та рівні умови для реалізації своїх прав.

Також колегія суддів наголошує на тому, що жодних клопотань про повторне дослідження доказів сторона захисту, незважаючи на висловлену вимогу закрити кримінальне провадження не заявляла.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2023 року у відношенні ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий-

Судді: