Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7987/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/533/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/7987/24 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000538 про арешт майна.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання старшого слідчого ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 шляхом позбавлення власника або будь-яких інших осіб права на відчуження, розпорядження вказаним майном. При цьому, звертає увагу на вимоги ст.170 КПК України, та вважає, що слідчим суддею не враховано вказані приписи КПК України та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання. Так, у даному кримінальному провадженні 20.08.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, який згідно із ст.12 КК України є тяжким, і санкцією вказаної статті окрім основного покарання у виді позбавлення волі, передбачено безальтернативне додаткове покарання у виді конфіскації майна. Крім того, судом помилково зроблено висновок про необхідність пред`явлення цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні, оскільки матеріальна шкода вказаним кримінальним правопорушенням не завдана, а в провадженні відсутні потерпілі від вказаного злочину. Звертає увагу, що згідно наявної в матеріалах кримінального провадження та матеріалах судової справи наявні документи про право власності ОСОБА_8 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також процесуальні документи та докази, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення, що дають всі підстави для накладення арешту на вказане нерухоме майно з метою конфіскації майна як виду покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

Як убачається з матеріалів судового провадження №296/7987/24 (а.п.1-3), в провадженні ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000538 від 24.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України.

20.08.2024 у цьому провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України.

Як встановлено в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження, звертаючись до суду з клопотанням, старша слідча ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_7 просила накласти арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000538 від 24.07.2024 ОСОБА_8 об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 .

До клопотання слідчим додано: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0000538 від 24.07.2024; повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 20.08.2024; витяг з державного реєстру речових прав щодо власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; заяву ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 24.07.2024; рапорт старшого оперуповноважепого УСР в Житомирській області ДСР НПУ ОСОБА_10 від 24.07.2024; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 29.07.2024; протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 29.07.2024; протоколом огляду після вручення грошових коштів від 29.07.2024; розсекречені протоколи про результати проведення негласні слідчих (розшукових) дій; інші матеріалами кримінального провадження.

26.08.2024 старша слідча ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на майно (квартира за адресою: АДРЕСА_1 ) у кримінальному провадженні №0000538 від 24.07.2024, за результатами судового розгляду якого слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №296/7987/24, суд апеляційної інстанції знаходить висновки слідчого судді в оскаржуваному рішенні помилковими, з урахуванням інкримінованих дій (кваліфікація за ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України) підозрюваному, з огляду на положення п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, доводи та підстави накладання арешту на майно викладені в клопотанні слідчого, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Обґрунтованих підстав вважати, що накладення арешту на майно, в даному випадку, може бути незаконним, на що посилається слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, судом апеляційної інстанції за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, не встановлено.

Висновки слідчого судді в оскаржуваному рішенні щодо відсутності доказів можливості відчуження цього майна власником підозрюваним ОСОБА_8 є об`єктивно припущенням, а відсутність у провадженні цивільного позову, з урахуванням кваліфікації злочинних дій є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №296/7987/24 та встановлених фактичних обставин кримінального провадження, знаходить слушними апеляційні посилання прокурора на необхідність накладання арешту на майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, доводи та підстави накладання арешту на майно викладені в клопотанні слідчого, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

При цьому, накладення арешту на майно, на думку апеляційного суду в даному випадку жодним чином не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції зважає й на те, що Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням апеляційним судом свого рішення, яким клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт у формі позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2024, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000538 про арешт майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження № 0000538 про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення власника ОСОБА_8 права на відчуження та розпорядження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :