У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002619, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання з 13.08.2019 р. Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишений без змін.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі від 20.09.2022 р. просить вирок скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, а в апеляційній скарзі від 21.09.2022 р. просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд, просив дослідити всі докази кримінального провадження, які його виправдовують.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_11 зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню через істотне порушення норм кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, вирок винесено без урахування дійсних обставин справи, не взято до уваги показання свідків, стороною обвинувачення не доведено мотиву та умислу на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 та взагалі причетності останнього до вчинення вбивства.

Захисник звертає увагу на наступні обставини:

- згідно реєстрації ЄО № 6485 від 17.09.2017р. та ЄО № 6594 від 20.09.2017 р. йшла мова про самогубство потерпілої ОСОБА_12 , а не про її підпал ОСОБА_6 , тобто встановлений факт самогубства;

- коли ОСОБА_12 забирали до лікарні, вона була у свідомості, сама повідомила лікарям, що намагалася покінчити життя самогубством, обливши бензином та підпаливши себе;

- медичні документи хворої ОСОБА_12 (висновок експерта № 2971 від 09.10.2017 р.) підтверджують суїцидальні нахили останньої, і за даними заключного діагнозу має місце суїцидальна спроба у вигляді підпалу на тлі гострої алкогольної інтоксикації, а не підпал ОСОБА_12 іншою особою;

- 17.09.2017 р. в ході огляду місця події слідчим не вилучено жодного доказу, що є порушенням норм КПК України, зокрема не вилучені пляшка з під бензину з відбитками пальців рук ОСОБА_12 , біля підпалу знаходилось багато сірників, чого не зафіксовано. Допитані судом поняті підтвердили факт незаконності даної слідчої дії, тому він є недопустимим доказом.

- обвинувачення побудоване на даних протоколу слідчого експерименту від 23.05.2019 р., за участю свідка ОСОБА_13 , законного представника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_10 та протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_13 , яка через 2 роки після подій повністю змінила свої показання і вони суперечать даним медичних документів та показанням інших свідків.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_13 в суді підтвердила, те що потерпіла, в той день говорила, що не хоче жити і хоче покінчити життя самогубством, те що вони вживали алкоголь, та надала показання, які суперечать тим, що вона надавала під час досудового розслідування.

Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , на думку апелянта, підтверджують факт суїциду ОСОБА_12 та спростовують показання свідка ОСОБА_13 , а тому показання останньої не можуть прийматись до уваги. Свідок ОСОБА_19 , який був на місці події, у суді підтвердив, що ОСОБА_6 жодних дій відносно ОСОБА_12 не вчиняв, підтвердив неповноту проведення слідчим огляду місця події та не вилучення речових доказів.

Апелянт звертає увагу на недопустимість, як доказів даних:

- протоколу слідчого експерименту від 23.05.2019 р., за участю свідка ОСОБА_13 , оскільки по суті є допитом свідка, та не містить ознак відтворення дій, обстановки та обставин події, з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України;

- судово-медичної експертизи № 2971 від 01.12.2017 р., проведеної на підставі медичної карти № 7591, оскільки медична карта отримана слідчим на підставі запиту, а не ухвали слідчого судді;

- протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_13 , оскільки суд може обґрунтовувати своє рішення лише на тих показання, які сприймав безпосередньо.

У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити суду законне та обґрунтоване судове рішення, на думку апелянта, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду.

Зміст доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 від 20.09.2022 р. та від 21.09.2022 р. аналогічний тим, що викладений в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 .

Окрім цього, обвинуваченим додано, що, на його думку, проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 з відтворенням обстановки та обставин події, підтвердило б його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки характер отриманих потерпілою опіків свідчить про те, що «обливання» бензином було тривалий час, а не у випадку влучання пластиковою пляшкою з бензином, та підпалом за допомогою недопалку.

Обвинувачений наполягає на тому, що не підпалював ОСОБА_12 , того дня, остання була у нестабільному психоемоційному стані, посварилася з батьками, випила багато горілки. Через деякий час, коли ОСОБА_12 перебувала на дворі з ОСОБА_13 , вона ( ОСОБА_12 ) себе підпалила. Він викликав швидку та поліцію, зателефонував батькам ОСОБА_12 . Перебуваючи у свідомості, ОСОБА_12 повідомляла лікарям та батькам, що вона сама облилась бензином і підпалила себе.

Апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки показанням свідків та письмовим доказам, які виправдовують його, а в основу обвинувачення поклав лише показання свідка ОСОБА_13 , яка, на його думку, не тільки давала різні показання, а й під тиском правоохоронних органів. Вважає, що показання родичів ОСОБА_12 є упередженими через неприязні стосунки з ним та вони оговорюють його.

Обвинувачений вказує на те, що за обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, бензин не може зайнятись від недопалку, а тому він неодноразово заявляв клопотання про проведення слідчого експерименту, але суд відмовив у цьому, чим позбавив його можливості повноцінно захищатись від пред`явленого обвинувачення, тобто порушив його право на захист.

Апелянт вказує на те, що судом не допитано свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , показання яких можуть мати істотне значення для встановлення обставин справи, чим допустив неповноту судового розгляду.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

17.09.2017 р. близько 18.00 год. ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , де разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та знайомими ОСОБА_19 і ОСОБА_13 відпочивали та вживали алкогольні напої. В ході відпочинку ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав словесно ображати свою співмешканку ОСОБА_12 у присутності своїх товаришів. В ході словесного конфлікту, сидячи за столом, ОСОБА_6 наніс один ляпас по обличчю своєї співмешканки, після чого остання встала із-за столу та пішла в іншу кімнату будинку. В свою чергу ОСОБА_6 , перебуваючи у збудженому стані пішов до кімнати та почав спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_12 у вигляді ударів по обличчю. Вказані дії ОСОБА_6 зупинила ОСОБА_25 , котра зайшовши до кімнати зробила зауваження. Після чого, ОСОБА_12 вибігла на подвір`я приватного будинку. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці, вибіг на вулицю вслід за нею. Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , вибігаючи на вулицю, схопив полімерну пляшку з бензином для заправки бензопили, яка знаходилася в прихожій будинку. Відчинивши пляшку з бензином, усвідомлюючи, що об`єктом його злочинного посягання є здоров`я ОСОБА_12 , діючи умисно, розуміючи наслідки, що можуть настати, ОСОБА_6 умисно жбурнув вказану пляшку з бензином в область спини ОСОБА_12 , частина вмісту якої, від контактування, потрапила на верхній одяг останньої. Після цього, ОСОБА_6 , підійшов до ОСОБА_26 , яка знаходилася на порозі вказаного будинку та палила цигарку, взяв у неї недопалок та кинув його в бік ОСОБА_12 , внаслідок чого остання почала горіти. Таким чином у ОСОБА_12 утворились тілесні ушкодження у вигляді опікової хвороби внаслідок опіку полум`ям 85 % II АВ-ІІІ ст. шиї, тулуба, кінцівок, яка ускладнилася поліорганною недостатністю, що підтверджується наявністю опікових поверхонь в області шиї, тулуба (грудної клітини та живота), верхніх та нижніх кінцівок, наявності розладу кровообігу внутрішніх органів у вигляді нерівномірного їх кровонаповнення, з порушенням реологічних властивостей крові, дряблості, набухання та набряку м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку, дистрофічних змін внутрішніх органів (легень, печінки, нирок), які було підтверджено гістологічним дослідженням в ході проведення судово-медичної експертизи. 07.10.2017 р. о 09.40 год. від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 померла в опіковому відділенні міської лікарні № 3 м. Миколаєва.

Нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи ОСОБА_6 , вид і міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліках у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, має середню освіту, обставину яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З огляду на положення ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій передбачених КПК України.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст. 94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 94 КПК передбачено, що суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок ухвалюється тільки за умов, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких дано Верховною Радою, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції (презумпція невинуватості) та ст. 6 конвенції.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011), визнаватися допустимим і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного рішення у справі.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. Європейський суд наголошував на тому, що «суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 вказаним вимогам закону та нормам міжнародного права відповідає в ньому викладено формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, визнаного судом доведеним, зазначені місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення, викладені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, а також порушував питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з допущеною судом першої інстанції неповнотою судового розгляду, зокрема, пов`язаною з відмовою у задоволенні його клопотань про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема його показання та свідка ОСОБА_27 у вироку викладені невірно, суд не допитав свідків сторони захисту та не задовольнив його клопотання про проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , перевірку правдивості його показань та показань свідка ОСОБА_13 на поліграфі, проведення психіатричної експертизи свідка ОСОБА_13 . Крім того, обвинувачений уточнив свої вимоги, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, при цьому вважав, що підстав досліджувати всі докази у кримінальному провадженні не має.

В апеляційній скарзі захисника міститься вимога про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Жодної із зазначених підстав, ані захисником, ані обвинуваченим в апеляційних скаргах не наведено.

Апелянти зазначають про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону й невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яке полягає у тому, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, не надав оцінку тим доказам, які виправдовують обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Але, судом досліджено й надано оцінку всім представленим стороною обвинувачення доказам, як окремо, так і в їх сукупності, зокрема показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_28 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , в суді першої інстанції, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, повідомив, що того дня, він, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 відпочивали у нього в домі, в тому числі, вживали алкогольні напої. Вважає, що ОСОБА_12 на ґрунті сварки з батьками, з якими розмовляла по мобільному телефону, та випитим алкоголем, знаходячись на подвір`ї його будинку, облила себе бензином та, за допомогою сірників, підпалила, очевидцем цих подій він не був, оскільки перебував у домі. Після цього, він допомагав ОСОБА_12 , дав їй води, викликав швидку медичну допомогу, після приїзду якої, допоміг на носилках віднести ОСОБА_12 до машини. Працівники поліції оглядали місце події, проте відмовились забирати речі, лише фотографували. Вважає, що свідок ОСОБА_14 , яка була очевидцем того, що ОСОБА_12 сама себе підпалила, оговорює його, при цьому, не дочекавшись швидкої медичної допомоги ОСОБА_14 пішла, вкравши у нього 200 грн.

Разом з тим, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується показаннями допитаних судом першої інстанції потерпілих та свідків, які повідомили наступне.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_28 , повідомили про наявність постійних конфліктів з обвинуваченим ОСОБА_6 , який бив їх доньку, у зв`язку з чим вони неодноразово забирали ОСОБА_12 від ОСОБА_6 . Після подій, що сталися, вони відвідували ОСОБА_12 у лікарні, яка повідомила, що її підпалив ОСОБА_6 , а саме коли вона втікала від нього, відчула хлопок, після чого запалала, свідком цих подій була ОСОБА_34 ( ОСОБА_13 ).

З огляду на те, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_28 , є родичами потерпілої ОСОБА_12 , їх показання можуть бути необ`єктивними, проте вони не суперечать іншим дослідженим судом доказам, а відтак підстав не довіряти їм не має.

Допитана судом двічі свідок ОСОБА_13 показала, що 17.09.2017 р. вона, ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_19 відпочивали в домі ОСОБА_6 , в тому числі вживали алкогольні напої. Під час виниклого у ОСОБА_6 з ОСОБА_12 конфлікту, з приводу ненадання останньою грошей на горілку, ОСОБА_6 почав бити ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_12 просила її не уходити, оскільки боялась. Згодом, у дворі ОСОБА_6 взяв пляшку з бензином, відкрив її та кинув її у бік ОСОБА_12 , яка втікала. Пляшка з бензином попала в нижню частину спини ОСОБА_12 , після цього ОСОБА_6 взяв у неї недопалок цигарки та кинув його в ОСОБА_12 , від чого остання зайнялась полум`ям. Вона намагалась загасити ОСОБА_12 водою з шлангу, ще просила її підповзти ближче, щоб дістати до неї струменем води. Коли потушила ОСОБА_12 , просила ОСОБА_6 викликати швидку медичну допомогу, проте ОСОБА_6 відмовився, оскільки з швидкою приїде і поліція, а йому такі проблеми не потрібні. Вона забрала у ОСОБА_6 телефон та сама викликала швидку медичну допомогу. Далі ОСОБА_6 сказав їй негайно йти додому та нікому нічого не розказувати, навіть якщо зателефонують з поліції.

Свідок ОСОБА_35 , яка є матір`ю ОСОБА_13 , показала, що донька розповіла їй про те, що ОСОБА_6 погрожував їй.

Свідок ОСОБА_27 показала, що на прохання ОСОБА_36 , відвідувала ОСОБА_12 в опіковому відділенні лікарні, ОСОБА_12 розповіла їй, що, під час чергового скандалу, ОСОБА_6 кинув у неї пляшку з горючою рідиною, обернувшись зрозуміла, що горить. На місці події була присутня дівчина, яка все бачила.

Свідки ОСОБА_37 , який є братом потерпілої ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_29 , яка є невісткою родини потерпілих, та свідки ОСОБА_38 і ОСОБА_39 , будь-яких істотних обставин справи не показали, повідомили, лише про наявність конфліктів родини ОСОБА_40 з ОСОБА_6 , а свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_29 також про погрози з боку ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_32 , який є двоюрідним братом ОСОБА_13 , показав, що 17.09.2017 р. відвозив останню до с. Маринівка, де вона вчилась.

Отже, висновки суду першої інстанції в частині оцінки наведених показань потерпілих та свідків на думку апеляційного суду є вірними. Показання потерпілих та свідків, на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення узгоджуються і з іншими дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

З протоколу огляду місця події від 17.09.2017 р. слідує, що в ході огляду території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на подвір`ї домоволодіння виявлено обгорілі штани коричневого кольору. Інших слідів не виявлено. У веранді будинку, в лівому дальньому куті від входу знаходиться бензопила «Дніпро-М». Зі слів ОСОБА_6 біля даної бензопили знаходилась повна пляшка з бензином. На момент огляду вказана пляшка знайдена не була. Протокол підписаний понятими ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , без зауважень.

За змістом довідки про причину смерті ОСОБА_12 від 09.10.2017 р. № 2971, виданої Миколаївським обласним бюро СМЕ, смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , причиною смерті є поліорганна недостатність. Опікова хвороба. Опік полум`ям 85% поверхні тіла ІІ АБ-ІІІ ст.

Відповідно до висновку експерта № 2971 від 01.12.2017 р., смерть ОСОБА_12 настала від опікової хвороби наслідок опіку полум`ям 85% ІІ АБ-ІІІ ст. шиї, тулуба, кінцівок, яка ускладнилась поліорганною недостатністю, що підтверджується наявністю опікових поверхонь в області шиї, тулуба (грудної клітини та живота), верхніх та нижніх кінцівок, наявністю розладу кровообігу внутрішніх органів у вигляді нерівномірного їх кровонаповнення, з порушенням реологічних властивостей крові, дряблісті, набухання та набряку м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку, дистрофічних змін внутрішніх органів (легень, печінки, нирок), підтверджених гістологічно. При судово-медичному дослідженні трупа, інших будь-яких тілесних ушкоджень, окрім опікових поверхонь, не виявлено.

За даними відеозапису проведення слідчого експерименту від 23.05.2019 р., за участю свідка ОСОБА_13 , її законного представника ОСОБА_33 , потерпілої ОСОБА_10 , понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , на місці вчинення кримінального правопорушення, а також згідно журналу судового засідання від 01.07.2019 р. та файлу відеозапису на CD диску, на якому зафіксований допит неповнолітньої ОСОБА_13 . слідчим суддею під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002619, свідок ОСОБА_13 продемонструвала та пояснила, про обставини, які відбулись 17.09.2017 р., зокрема про те, що ОСОБА_6 бив ОСОБА_12 , потім взяв пляшку з бензином, яку відкрив та кинув в біг ОСОБА_12 , після чого, забрав у неї недопалок цигарки та теж кинув його в бік ОСОБА_12 , в результаті чого остання зайнялась полум`ям, а вона почала тушити ОСОБА_12 , після цього, за допомогою телефону ОСОБА_6 викликала швидку допомогу, та, на прохання ОСОБА_6 , який наказав її нікому нічого не розповідати, не дочекавшись швидкої допомоги пішла додому.

Отже, показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_28 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_27 у сукупності з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, в цілому узгоджуються та об`єктивно підтверджують факт спричинення ОСОБА_6 . ОСОБА_12 умисних тяжких тілесних ушкоджень, вчинене способом особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої.

Стосовно допустимості та достовірності показань свідка ОСОБА_13 , яка за доводами сторони захисту надала показання проти обвинуваченого ОСОБА_6 лише через 2 роки після подій, оговорює обвинуваченого та надала такі показання під тиском працівників поліції, апеляційний суд доходить наступного.

Згідно ч. 1 ст. 352 КПК України, перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з`ясовує чи отримав свідок пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Відповідно до положень ст. 96 КПК України, сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Як вбачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_13 , яка була приведена судом до присяги, двічі допитувалась судом першої інстанції, надавала логічні, послідовні, незмінні та такі, що узгоджуються між собою показання, в тому числі, з показаннями наданими нею під час досудового розслідування, в порядку передбаченому ст. 225 КПК України, та зафіксованими у протоколі слідчого експерименту від 23.05.2019 р.

Крім того, її показання узгоджуються і з даними зафіксованими у протоколі огляду місця пригоди від 17.09.2017 р., відповідно якому на місці події виявлено обгорілі штани потерпілої, в той же час свідок показала, що футболка згоріла на ОСОБА_12 , а штани потерпіла встигла зняти.

При цьому, показання ОСОБА_13 щодо обставин подій, достатньо деталізовані, зокрема стосовно конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , дій ОСОБА_6 направлених на підпал ОСОБА_12 , про те, як вона гасила полум`я на ОСОБА_12 та інших обставин.

Окрім наведеного, свідок ОСОБА_13 пояснила причину надання показань проти ОСОБА_6 , лише через 2 роки після подій, а саме через те, що ОСОБА_6 неодноразово погрожував їй, в тому числі по телефону, останній раз у 2019 році, коли вона випадково зустріла ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , останній, перебуваючи у неадекватному стані погрожував її спалити, у зв`язку з чим, вона вирішила звернутись до правоохоронних органів та розказати правду про обставини, які відбулись того дня.

Сторони кримінального провадження ставили свідку запитання щодо обставин, свідком який вона була, і, будь-яких даних, які б підтверджували недостовірність її показань в ході судового розгляду не встановлено.

За цих обставин, апеляційний суд вважає, що показання свідка ОСОБА_13 не викликають сумнівів у їх достовірності, а відтак підстав не довіряти наданим нею показанням не має, будь-яких істотних розбіжностей в її показаннях не вбачається.

Щодо доводів захисника про те, що суд безпідставно послався на показання неповнолітньої ОСОБА_13 від 01.07.2019 р., надані слідчому судді під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002619, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 225 КПК України, передбачено, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 225 КПК України, суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

В даному випадку, допит неповнолітньої ОСОБА_13 слідчим суддею, під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002619, відповідав наведеним нормам закону, а відтак порушень вимог кримінального процесуального закону не вбачається. При цьому, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_13 й безпосередньо під час судового розгляду.

Стосовно показань інших свідків та письмових доказів, які за версією сторони захисту доводять невинуватість ОСОБА_43 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та вмотивовано не прийняв їх до уваги, з огляду на наступне.

Так показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, оскільки ОСОБА_17 є матір`ю обвинуваченого, а ОСОБА_18 співмешканець ОСОБА_17 , тобто їх показання можуть бути необ`єктивними та упередженими. При цьому, свідок ОСОБА_17 про обставини події, дізналась від свого сина ОСОБА_6 , і, надавала показання, які ґрунтуються на версії обвинуваченого про вчинення потерпілою ОСОБА_12 суїциду, а свідок ОСОБА_18 , надавав показання, які не узгоджуються з показаннями інших свідків, зокрема про те, що потерпіла ОСОБА_12 , начебто сама зайшла до автомобіля швидкої медичної допомоги, в той час, як сам обвинувачений повідомляв, що допомагав на носилках донести ОСОБА_12 до карети швидкої медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_19 , є другом обвинуваченого, з яким обвинувачений вживав алкогольні напої, що свідчить про його необ`єктивність, тобто суд першої інстанції вірно оцінив його показання критично. Слід звернути увагу на те, що свідок ОСОБА_19 показав про обставини, які викликають сумніви у їх правдивості, зокрема про те, що він, перебуваючи у будинку не чув будь-якого шуму чи крику на вулиці, коли ОСОБА_12 горіла, що з урахуванням обставин справи та кількості обгорілих ділянок шкіри на поверхні тіла потерпілої ОСОБА_12 (85%) є сумнівним, а повідомлення саме таких обставин, є зручним, як для свідка, так і для обвинуваченого, оскільки не потребує додаткових пояснень, чому свідок та обвинувачений не вийшли з дому на крики потерпілої ОСОБА_12 , яка горіла. В цілому, показання свідка ОСОБА_19 співпадають з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , що може вказувати на заздалегідь узгодження між ними позиції стосовно обставин подій, з метою відвернення будь-якої підозри від обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_15 , як водій карети швидкої медичної допомоги, будь-яких істотних обставин для кримінального провадження не повідомив.

Показання свідка ОСОБА_16 , як старости села, яка на місце події приїхала разом з швидкою медичною допомогою, також не підтверджують будь-яких обставин події, оскільки безпосередньо з ОСОБА_12 не розмовляла, а про те, що остання начебто сама себе підпалила, дізналась по телефону від ОСОБА_17 , яка, в свою чергу, дізналась про обставини справи від свого сина ОСОБА_6 .

Показання свідка ОСОБА_24 лікаря швидкої медичної допомоги, в тій частині, що потерпіла ОСОБА_12 , повідомила йому про те, що сама себе підпалила, суд першої інстанції вірно оцінив критично, оскільки, як повідомив цей же свідок ОСОБА_12 мала обширні опіки тіла, свідомість була сплутана, у шоковому стані, що не дає розцінити її слова, як об`єктивні докази.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги дані копії історії хвороби стаціонарного хворого № 7591 та копії медичної карти стаціонарного хворого № 3759 відносно ОСОБА_12 , в тій частині, де зазначено про суїцид хворої ОСОБА_12 , оскільки вказана інформація отримана зі слів лікаря швидкої допомоги, а сама хвора про обставини отримання травм не повідомляла, з чим погоджується і апеляційний суд.

З тих же підстав, не приймаються до уваги і дані наведені у мотивувальній частині висновку експерта № 2971 від 01.12.2017 р., в частині психічних та поведінкових розладів ОСОБА_12 внаслідок вживання алкоголю, суїцидальної спроби у вигляді підпалу на тлі гострої інтоксикації, оскільки такі дані отримані з медичної карти стаціонарної хворої № 7591, при цьому, у підсумку вказаного висновку експерта зазначено лише причину смерті ОСОБА_12 без прив`язки до вчинення нею суїциду.

Не вважає слушними апеляційний суд і доводи обвинуваченого щодо невірного відображення у вироку показань свідків, з огляду на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язку суду дослівно викладати у судовому рішенні показання учасників судового розгляду. В той час як, відповідно даним технічного носія інформації, зокрема звукозаписам судових засідань, показання свідків у вироку суду відображено детально та повно, а відтак, істотних невідповідностей, які б вплинули чи могли вплинути на законність судового рішення не виявлено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 р. у справі № 754/10882/17 (провадження № 51-1223км22).

Доводи сторони захисту про недопустимість даних протоколу огляду місця пригоди від 17.09.2017 р., через те, що у ньому не зафіксовано всіх обставин місця події, зокрема не відображено наявність сірників на землі та пляшки з під бензину, є безпідставними, оскільки за даними вказаного протоколу на місці події виявлено лише залишки обгорілих штанів, інших слідів не виявлено. На момент огляду, пляшка з бензином, яка зі слів ОСОБА_6 була там не виявлена. Протокол складений за участю понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які його підписали без зауважень.

Стосовно доводів апелянтів про недопустимість висновку експерта № 2971 від 01.12.2017 р. через те, що медична документація слідчим отримана на підставі запиту, а не ухвали слідчого судді, апеляційний суд доходить наступного.

Так положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи, крім іншого, і щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 затверджено «Правила проведення судово-медичної експертизи (дослідження) трупів в бюро судово-медичної експертизи».

Відповідно до п. 1.10 цих Правил у випадку смерті у лікувально-профілактичних установах особи, яка померла внаслідок насильства або при підозрі на нього, керівник установи зобов`язаний надіслати разом з трупом до моргу оригінал історії хвороби та одяг померлого, якщо він не був вилучений органами дізнання або був виданий родичам померлого.

Відповідальність за своєчасне надання історії хвороби до моргу покладається на особу, яка призначила експертизу.

З матеріалів провадження слідує, що судово-медичну експертизу за фактом смерті потерпілої призначено постановою слідчого від 07.10.2017 р.

На запит слідчого медичною установою надана медична карта стаціонарного хворого на ім`я потерпілої, яка направлена слідчим до експертної установи разом з постановою про призначення судово-медичної експертизи.

Оскільки витребування такої документації слідчим узгоджується з положеннями вказаних норм закону, апеляційний суд не знаходить підстав для висновку, що вказані медичні документи отримані не у визначеному законом порядку.

Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань, зокрема про проведення слідчого експерименту з ним та свідком ОСОБА_13 , перевірки правдивості його показань та показань свідка ОСОБА_13 на поліграфі та проведення психіатричної експертизи свідка ОСОБА_13 , апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не досягли б мети їх проведення, відповідно до вимог ст. 223 КПК України.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вів себе нестримано, кричав, перебивав осіб, що допитуються, намагався всіляко образити свідка ОСОБА_13 , тобто проведення спільного з ним та ОСОБА_13 слідчого експерименту не дало будь-яких результатів.

Стосовно перевірки показань на поліграфі, то підстав для призначення експертизи з використанням поліграфа не має, оскільки висновки ГО «Всеукраїнська асоціація поліграфологів» не можуть слугувати в якості належного доказу, так як громадська організація не є експертною установою, а тому на неї не поширюються обов`язки експерта. Крім того експертиза із застосуванням комп`ютерного поліграфу містить лише орієнтувальну, а не достеменну інформацію.

Щодо проведення психіатричної експертизи ОСОБА_13 , то діючим КПК України, не передбачено можливості проведення психіатричної експертизи свідків кримінального правопорушення, а лише стосовно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності медичного документу у особи, щодо розладу психічної діяльності або психічного захворювання або того, що поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною. Даних про те, що ОСОБА_13 мала будь-які психічні захворювання, або її поведінка була неадекватною суду не надано та судом протягом всього судового розгляду не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції, цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_6

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції, з позиції апеляційного суду, прийшов до вірного висновку, що вина ОСОБА_6 у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, вчинене способом особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої доведена, а показання обвинуваченого суперечать безспірно встановленим обставинам справи і є способом захисту, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а тому, вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і підстав для його скасування та призначення нового судового розгляду, про що просять апелянти не має, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2022 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3