Справа № 707/2779/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000225 від 24.08.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

встановив:

В провадженні Кам`янського районного суду Черкаської області на розгляді перебувають матеріали кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст.311 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 подані клопотання про продовження строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В ході судового розгляду прокурор зазначив, що ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 липня 2024 року були задоволенні клопотання прокурора про продовження згаданим обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 вересня 2024 року. На даний час, судом досліджено більшу частину доказів, але судовий розгляд не завершений, і існує потреба забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, так як існують ризики ухилення явки за викликом до суду, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цьому.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення таких клопотань прокурора. Вказували на недоведеність прокурором існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, просили обрати останнім більш м`які запобіжні заходи, що відповідало б стійким соціальним зв`язкам обвинувачених, їх майновому і фізичному стану, практики Європейського суду з прав людини щодо неможливості занадто тривалого перебування осіб під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 вересня 2024 року.

Відповідно до чч. 1, 2 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Суд враховує наступні обставини, а саме: (1) кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно зі ст. 12 КК відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому у разі визнання їх винуватим, їм може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; (2) станом на день вирішення клопотання обоє мають молодий вік, не мають хвороб, які б унеможливлювали перебування під вартою; 3) ОСОБА_4 має неповнолітню дитину, але це хоч і свідчить про певні соціальні зв`язки, однак з урахуванням наведених вище обставин, не є достатнім стримуючим фактором, так як з дитиною він проживає не постійно; (4) обвинувачені наразі ніде не працюють; (5) обвинувачені перебувають під судовим слідством у кримінальних провадженнях, в інших судах (кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 та ч. 3 ст. 313 КК України з 2018 року перебуває в провадженні іншого суду, а відносно ОСОБА_5 інші кримінальні провадження, перебувають в Дарницькому районному суді м. Києва з 02 травня 2019 року та Придніпровському районному суді м. Черкаси з 24 листопада 2023 року); (6) при незавершеному судовому розгляді у кримінальному провадженні у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, обвинувачені опиняються в стані аналогічного кримінального переслідування вже у інших кримінальних провадженнях; (7) відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинувачених заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиком в контексті кримінального процесуального закону є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначені у клопотаннях прокурора ризики є реальними, триваючими, вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який, альтернативний запобіжний захід і вказане не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Також, доводи сторони захисту про надмірну тривалість перебування обвинувачених під вартою суд вважає неприйнятними, так як на вказану обставину можливо посилатись тільки у випадку необґрунтованості надмірного тримання особи під вартою, між тим сама по собі тривалість судового розгляду кримінального провадження далеко не завжди вказує не безпідставність тримання під вартою обвинуваченого, оскільки такий стан судового розгляду залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних, в тому числі судові засідання не відбувались через клопотання про відкладення слухань як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.

Дані висновки суду ґрунтуються на рішеннях ЄСПЛ «Шалімов проти України» та «Лабіта проти Італії» суд вказав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, неможна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених, так як суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 11 години 00 хвилин 11 вересня 2024 року по 11 годину 00 хвилин 08 листопада 2024 року, включно.

Продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 11 години 00 хвилин 11 вересня 2024 року по 11 годину 00 хвилин 08 листопада 2024 року, включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Роз`яснити учасникам провадження про їх право ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмового клопотання. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 ухвала щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1