Справа 288/1912/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року . смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 17 квітня 2021 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Жовтневе, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 262, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Івано Франківськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 262, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні № 0000045 від 17 квітня 2021 року відносно ОСОБА_4 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 262, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 185 КК України та ОСОБА_5 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 262, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194 КК України.

31 жовтня 2023 року потерпілий ОСОБА_7 надав до суду заяву, в якій вказує, що він отримав повну матеріальну компенсацію нанесених йому збитків від обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , між ним та обвинуваченими було досягнуто примирення, і тому він просить застосувати до обвинувачених статтю 46 КК України, щодо обвинувачення за частиною 1 статті 185 КК України. Також надав клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, а кримінальне провадження закрити /т. 1 а.с. 167, 168-169/.

В судове засідання потерпілий та його представник не з`явились, 23 листопада 2023 року представник потерпілого ОСОБА_8 надав до суду заяву в якій просив розгляд даного кримінального провадження проводити за відсутності потерпілого та його представника /т. 2 а.с. 205/.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вищевказаних клопотань, оскільки обвинуваченими вчинено не один злочин.

Обвинувачені та їх захисник не заперечували щодо задоволення вищевказаних заяви та клопотання потерпілого.

Суд, дослідивши заяву та клопотання потерпілого, вислухавши думки учасників процесу та дослідивши надані матеріали, приходить до наступного висновку.

Вказані заява та клопотання потерпілого надійшли до суду 31 жовтня 2023 року, з цього часу ні потерпілий ні його представник до суду не з`являлись, незважаючи не неодноразові виклики суду, крім того 23 листопада 2023 року надали до суду заяву, в якій просили дане кримінальне провадження проводити без їх участі.

У зв`язку із неявкою потерпілого та його представника до суду вказана заява та клопотання про закриття кримінального провадження не розглядались.

При цьому, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому подальше відкладення розгляду вказаного клопотання, призведе до невиправданого затягування провадження, що матиме наслідком грубе порушення прав як потерпілого, так і самих обвинувачених. З іншого ж боку, це також може паралізувати проведення кримінального провадження, оскільки це може призвести, наприклад, до розпорошення доказів, спливу строку давності у кримінальному провадженні, а тому за конкретних обставин цієї справи, ураховуючи, що тяжкість злочинів, про які йдеться, є співмірною із значним суспільним інтересом у відправленні правосуддя, та враховуючи системну та послідовну поведінку потерпілого, яка проявляється в неявці в судові засідання, у сукупності із вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, не вирішуючи заяви та клопотання по суті, приходить до висновку про неможливість подальшого відкладення розгляду вищевказаних заяви та клопотання потерпілого.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Частиною 1 ст. 285 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями статті 288 КПК України визначено порядок розгляду питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Так, частина 2 цієї статті містить імперативне положення про те, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_7 після подання заяви та клопотання про закриття кримінального провадження в судове засідання жодного разу не з`явився, в зв`язку з чим суд, з об`єктивних причин, був позбавлений можливості з`ясувати думку потерпілого щодо наданої ним заяви та клопотання.

За таких обставин, суд констатує, що позбавлений можливості безпосередньо з`ясувати думку потерпілого ОСОБА_7 щодо можливості звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки.

На думку суду, рішення щодо того чи пробачати обвинувачених за вчинене діяння за ч. 1 ст. 185 КК України, є глибоко особистим для кожної особи якій було завдано шкоди правопорушенням, і залежить від безлічі підстав та мотивів потерпілого, тобто не може бути запрогнозованим іншими особами, з достатнім рівнем достовірності.

Більш того, закриття провадження на підставі ст. 46 КК України, за умови, що думку особи, якій безпосередньо було завдано шкоди, не буде вислухано, а тим більше враховуючи можливість того, що потерпілий міг не примиритись з обвинуваченими, тобто за відсутності беззаперечних доказів наявності «примирення» між потерпілим та обвинуваченими, вочевидь породжувало б відчуття несправедливості у ставленні держави до думки потерпілого в очах стороннього та незацікавленого спостерігача.

Так, у своєму рішенні № 439/397/17 від 16 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час застосування ст. 46 КК України слід використовувати телеологічне (цільове) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Верховний суд наголосив, що право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини.

Судом також враховується, шо для застосування ст. 46 КК України та прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим необхідною є сукупність таких умов:

1) вчинення особою кримінального правопорушення вперше;

2) вчинене діяння належить до категорії кримінальних проступків або необережних нетяжких злочинів, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,;

3) примирення особи, яка вчинила таке кримінальне правопорушення, з потерпілим;

4) відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

При цьому згідно з усталеною судовою практикою примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором та з яких мотивів (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Іншими словами, під примиренням як однією з умов звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України слід розуміти примирення як кінцевий результат усіх попередніх примирних процедур та домовленостей між винним та потерпілим, який полягає, з одного боку, у добровільному волевиявленні потерпілого, яке проявляється у його проханні (клопотанні) про звільнення винного від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України або у відсутності заперечень щодо такого звільнення, а з іншого у відсутності заперечень щодо такого звільнення з боку самого підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому з огляду на положення ст. 46 КК України та ч. 2, ч. 3 ст. 288 КПК України у їх взаємозв`язку для встановлення факту такого примирення обов`язковим є підтвердження потерпілим своєї позиції у суді, що слугує важливою процесуальною гарантією забезпечення добровільності його волевиявлення.

До аналогічного правового висновку дійшла і колегія суддів Верховного Суду у своєму рішенні № 715/2106/20 від 05 жовтня 2021 року, де зазначила, що обов`язковою процесуальною умовою для встановлення такої підстави звільнення від кримінальної відповідальності, як «примирення особи, яка вчинила злочин, з потерпілим» (ст. 46 КК України), під час розгляду відповідного питання в суді є підтвердження факту примирення винного з потерпілим, зокрема і під час з`ясування думки потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою.

За таких обставин, у зв`язку з неможливістю з`ясувати думку потерпілого ОСОБА_7 щодо можливості звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, заява та клопотання потерпілого про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності слід залишити без задоволення як необґрунтоване.

Крім того, щодо клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, суд зазначає наступне, що для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України - право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання в порядку, передбаченому КПК України.

Зміна обстановки, внаслідок якої вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, означає передусім істотну зміну соціально-економічних, політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи і внаслідок чого втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності: втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності. Для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Наведене також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі № 569/20/14-к.

Заявлене клопотання згаданим вимогам Закону не відповідає. Наведені у клопотанні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 положень статті 48 КК України стосуються, на переконання суду його характеризуючих даних і ніяким чином не підтверджують втрату діянням обвинуваченого ОСОБА_4 суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і визнанням його таким, що перестав бути суспільно небезпечним внаслідок зміни обстановки.

Необхідною підставою для застосування статті 48 КК України є встановлення того, що протягом певного часу обстановка, яка оточувала особу на момент вчинення кримінального правопорушення, змінилася таким чином, що позитивно впливає на нього і робить маловірогідним вчинення даною особою нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення.

Отже, для застосування положень ст. 48 КК України суду належить встановити як факт вчинення особою злочину, так і обставини, які свідчать про можливість звільнення цієї особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки за конкретних відповідних підстав (правова позиція Верховного суду ВС/ККС у справі № 161/1390/19 від 23 січня 2020 року).

На переконання суду, під зміною обстановки, внаслідок якої особа, яка вчинила злочин, перестає бути суспільно небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона в майбутньому не вчинятиме кримінально караних діянь.

Для визнання того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, суду необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення злочину, а й те, в чому полягає її зміна на час розгляду справи, та навести в судовому рішенні конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрату діянням чи особою суспільної небезпечності.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені шести кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 262, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 185 КК України, а не одне, як вказано у даній статті.

В ході судового засідання судом встановлено лише те, що обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується по місцю проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував спричинені збитки потерпілому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, має на утриманні неповнолітню дитину та одружений. Також, що на даний час ОСОБА_4 переосмислив свій вчинок та зробив відповідні висновки, критично ставиться до того, що вчинив, вибачився за вчинок перед потерпілим.

Однак, на переконання суду, вищевказані обставини не свідчать про зміну обстановки та не свідчать про те, що останній не є суспільно-небезпечною особою, а також про те, що вказані обставини унеможливлюють вчинення ним кримінально караних діянь у майбутньому.

Аналізуючи вищевказані обставини, на які посилається в даному клопотанні потерпілий, як на підставу для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд не вбачає в них жодної інформації щодо того, що ОСОБА_4 перестав бути суспільно небезпечним та обставини навколо нього у своїй сукупності унеможливлювали скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що мотиви на які посилаються у своєму клопотанні потерпілий, можуть бути обставинами, які пом`якшують покарання та можуть враховуватись судом при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення та не є обставинами, які зумовлюють застосування ст. 48 КК України.

Зазначені в клопотанні про закриття кримінального провадження правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду не є релевантними до обставин справи.

Враховуючи, що в судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження втрати діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки, або втрати особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 46, 48 КК України; статтями 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_7 про звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ст. 46 КК України відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 48 КК України відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1