Справа № 458/465/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законний представник потерпілого ОСОБА_8

представник потерпілих, законного представника потерпілого ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_10

захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 05.05.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верхнє Гусне Турківського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

01.05.2022 близько 17.15 год. ОСОБА_10 , знаходячись на сільській дорозі, перед будинком АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком руки потерпілому ОСОБА_6 в ділянку підребер`я зліва, чим спричинив потерпілому згідно з висновком експерта такі тілесні ушкодження: тупу, закриту травму живота з розривом лівої нирки та пристінкової очеревини, кровотечу як в заочеревинний простір так і в черевну порожнину тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Такими діями ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав частково. Пояснив, що 01.05.2022 з товаришами знаходився поблизу магазину в с. Верхнє Гусне Самбірського району Львівської області. Туди ж велосипедом приїхав ОСОБА_6 , який розмовляв з дівчатами. Коли ці дівчата пішли, він поїхав за ними на велосипеді, а через 10-15 хв. повернувся. Потерпілий підійшов до хлопців, привітався, між ними розпочався конфлікт, так як потерпілий почав його ображати, говорив, що в нього переломаний ніс, а потім правою рукою замахнувся на нього. Він подумав, що потерпілий хотів його вдарити, а тому відхилився, після чого штовхнув його в ліву сторону тулуба. Потерпілий від цього поштовху відійшов на 2-3 метри, сказав, що його заболіло з лівого боку. Коли йому сказали підняти футболку, то ніякого сліду не було. Потерпілий ще протягом години був біля магазину, а потім велосипедом поїхав. Цього ж дня, мати потерпілого ОСОБА_6 подзвонила його батькові і сказала, що ОСОБА_12 має ушкодження ребер, є набряк. Він разом із батьком, поїхав до потерпілих додому. Там він бачив ОСОБА_12 , попросив вибачення за конфлікт. Пояснив, що йому відомо про те, що потерпілий має психічне захворювання, може махати руками. Раніше між ними конфліктів не було. Коли ОСОБА_6 замахнувся на нього, то він подумав, що той хоче його вдарити, а тому відштовхнув його. Не зміг пояснити, чому під час слідчого експерименту він говорив, що наніс ОСОБА_13 . Вважає, що від його поштовху не могли настати такі тяжкі наслідки, але, якщо лікарі та експертиза так встановили, то він не може це заперечити. Вину визнає частково, оскільки не наносив умисного удару потерпілому, а лише його штовхнув. Враховуючи, що між ним та потерпілим ОСОБА_6 був конфлікт, він його штовхнув і той отримав тілесні ушкодження, тому він під час судового розгляду відшкодував батькові потерпілого ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду за витрати на лікування потерпілого, Цивільний позов визнав частково.

Показання потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_10 01.05.2022 він приїхав велосипедом до магазину, щоб купити морозиво. Залишив велосипед біля магазину, а сам пішов до зупинки громадського транспорту, де розмовляв з дівчатами. Хлопці, які там теж були, зокрема, обвинувачений ОСОБА_10 , насміхалися з нього, що він не палить. Натомість, він зробив зауваження ОСОБА_10 , що той палить. Це розізлило ОСОБА_10 та він вдарив його в ліву частину живота, від чого відчув сильний біль, йому стало погано та було важко стояти на ногах. Під час нанесення удару обвинувачений ОСОБА_10 порвав йому блискавку на кишені куртки, внаслідок чого ОСОБА_10 поранив свою руку, бо на кулаку була кров. Він поскаржився ОСОБА_10 , що йому боляче, але ОСОБА_10 відповів, що йому байдуже. Після цього, ОСОБА_10 сів в автомобіль та поїхав. ОСОБА_14 допоміг йому докотити велосипед додому. Вказав, що перебував на лікуванні, переніс операцію. Пояснив, що він розмахував руками перед обвинуваченим ОСОБА_10 , бо був злий на нього, але він його не бив. Раніше, він вже мав конфлікт з ОСОБА_10 , який виганяв його з сільського стадіону.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що до вказаної події перебувала у хороших відносинах з ОСОБА_10 , добре знайома з його батьком, який як і вона є фельдшером. Щодо подій, які відбулися 01.05.2023 між її сином ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_10 , то пояснила, що її син ОСОБА_6 01.05.2023 вийшов з дому близько 13.00 год, а повернувся додому близько 18.00-19.00 год. Сина привели молодші хлопці, він перебував у пригніченому стані, не міг говорити, колір шкіри його був жовтий. Було видно, що його щось болить. Але він ліг на ліжко та мовчав. Вона почала розпитувати, що його болить. Після цього, вона вколола йому обезболююче. Коли його стан покращився, то він сказав, що його вдарив ОСОБА_10 . На той час вона не розуміла наскільки сильно ОСОБА_10 вдарив її сина, а тому зателефонувала до його батька, щоб повідомити про цю подію. Коли його батько підняв трубку, то сказав, що його сина нема вдома, але він його зараз знайде і вони приїдуть. Коли ОСОБА_10 приїхав з батьком до них додому, то підтвердив, що ображав її сина та вдарив його. На наступний день стан здоров`я сина різко погіршився, температура піднялася до +37,3°C. Почала консультуватися з хірургом з м. Львова, він порадив під`їхати на обстеження. Цього дня, після обіду, вона побачила в сечі сина кров і зрозуміла, що в сина є проблема з ниркою. Вона вважала, що є забій і там може є трохи кров та не могла припустити, що удар був настільки сильний, що призвів до розриву нирки. Вона домовилася про прийом сина на обстеження у м. Львові на наступний день. Перед цим, в м. Турка зробили УЗД та лікарі побачили розрив нирки. Потрібно було чекати довго санавіацію і вона з чоловіком, ризикуючи на власний розсуд, відвезли сина до м. Львова власним транспортом. У м. Львові сину оперативно зробили операцію, яка тривала 6 годин, він втратив 1 л крові, яка витекла в черевну порожнину, була загроза втрати нирки, але вона прижилася. Син лікувався у хірургічному відділенні 25 днів. Зазначила, що її син хворіє, є інвалідом з дитинства, внаслідок захворювання неконтрольовано жестикулює руками. Спричинені обвинуваченим тілесні ушкодження погіршили стан його здоров`я. Весь тягар догляду за сином впав на неї, вона, як фельдшер, розуміла можливі наслідки спричинених тілесних ушкоджень. Вказала, що з боку обвинуваченого не було жодної моральності, він не вибачився, не цікавився лікуванням її сина, не визнає вини, жодної матеріальної чи моральної підтримки від обвинуваченого не було, а 100 000 грн, які він дав її чоловікові ОСОБА_15 , то це для того, щоб «закрити їм рот». Цивільний позов підтримала, просила стягнути з обвинуваченого завдану їй злочином моральну шкоду. Просила обрати обвинуваченому максимальну міру покарання за ч. 1 ст. 121 КК України.

Законний представник потерпілого його батько ОСОБА_8 пояснив суду, що його син є інвалідом І групи і в силу психічного захворювання він, коли хвилюється або нервує, то неконтрольовано розмахує руками. Про таку його поведінку в селі всі знають, але він нікого не б`є. Зазначив, що спочатку свідки свідчили правдиво, всі сказали, що обвинувачений наніс удар його синові. Однак під час розгляду справи в суді, вони змінили показання, деякі свідки, яких, як вважає, залякав обвинувачений, відмовились свідчити в суді. Цивільний позов підтримав, просив стягнути з обвинуваченого завдану йому злочином матеріальну та моральну шкоду.

Показання свідків.

У судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_16 у присутності законного представника матері ОСОБА_17 пояснив, що 01.05.2022 близько 17.15 год. йшов з обвинуваченим ОСОБА_10 зі стадіону до магазину. Біля магазину обвинувачений ОСОБА_10 курив і до нього підійшов потерпілий ОСОБА_6 та почав нецензурно висловлюватися. ОСОБА_10 сказав йому, що про це скаже його батькові, а ОСОБА_6 відповів йому, що йому за це нічого не буде та в цей час, ніби, замахнувся на ОСОБА_10 , який його штовхнув, але не вдарив. ОСОБА_6 від поштовху відійшов назад, після цього схопився обома руками за живіт, чи за груди, але не падав. Цей конфлікт тривав до 5 хв. і він все бачив на відстані близько 10-15 м. Після конфлікту він ще перебував на місці приблизно 15 хв, після чого пішов додому. Коли він вже був біля свого житлового будинку, то бачив, як ОСОБА_6 сам їхав на велосипеді, та при цьому крутив педалі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 зазначив, що йому знайомі як потерпілий ОСОБА_6 так і обвинувачений ОСОБА_10 . Крім цього, обвинувачений ОСОБА_10 є його похресником. Пояснив, що він фізичною-особою підприємцем та є власником магазину, неподалік якого 01.05.2023 відбувся конфлікт між потерпілим та обвинуваченим. Так, 01.05.2023 близько 18.30 год. він приїхав до свого магазину, біля якого стояли обвинувачений ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_6 та ще інші хлопці. Він привітався до них та пішов у магазин. Про бійку між ними йому не було відомо, очевидцем не був. Наступного дня від слідчого дізнався, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим відбувся біля сільського клубу, який знаходиться від його магазину приблизно на відстані 20 м. Вказав, що йому відомо про те, що потерпілий має певні психічні розлади.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що 01.05.2022 він сидів біля магазину, а неподалік біля клубу стояв обвинувачений ОСОБА_10 з хлопцями та спілкувався. Вони знаходилися приблизно на відстані 15 м. від нього. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_6 і почав розмахувати руками перед ОСОБА_10 , а той його легко вдарив збоку. Від удару ОСОБА_6 не впав, стояв. Після отриманого удару потерпілий відійшов в сторону. Чи плакав ОСОБА_6 , чи тримався за бік не бачив. Серед присутніх хлопців були ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Він разом з ОСОБА_22 їздив до батьків потерпілого, щоб перепросити. Що стало причиною конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 він не знає.

Неповнолітній свідок ОСОБА_23 у присутності законного представника батька ОСОБА_19 вказав, що знайомий з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та його батьками, всі вони є односельчанами. Пояснив, що 01.05.2022 він спілкувався з хлопцями, серед яких був також обвинувачений ОСОБА_10 . До них підійшов потерпілий ОСОБА_6 і сказав ОСОБА_10 : «Ти скотина куряща», при цьому, він махав до ОСОБА_10 руками. ОСОБА_10 легко його штовхнув своєю правою рукою в живіт з лівої сторони, та сказав ОСОБА_6 , щоб він не ображався. Чому ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_6 йому не відомо. Після того, ОСОБА_6 ще деякий час катався на велосипеді, а потім поїхав в напрямку свого дому. ОСОБА_10 цього дня попросив його разом з ним поїхати до батьків потерпілого, щоб попросити пробачення, і він разом зі своїм батьком, ОСОБА_10 та його батьком їздили до них. Зазначив, що під час слідчого експерименту він сказав про те, що ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_6 через те, що тоді було багато працівників поліції і він злякався.

Свідок ОСОБА_24 вказав, що є батьком обвинуваченого ОСОБА_10 , а з потерпілим та його батьками знайомий, є односельчанами. Пояснив, що безпосереднім свідком подій, які відбулися 01.05.2023 між його сином та потерпілим, він не був. Його син ОСОБА_10 ніколи не мав конфліктних ситуацій з ОСОБА_6 . Від сина йому стало відомо, що потерпілий спочатку обзивав його, а потім намагався його вдарити. Як йому стало відомо, хтось із присутніх хлопців підбурив ОСОБА_6 на бійку з його сином словами, а саме, сказали, чи він не боїться він вдарити ОСОБА_10 . На це потерпілий ОСОБА_6 сказав, що не боїться та намагався вдарити його сина, але він відштовхнув потерпілого від себе. Ввечері цього дня подзвонила мама ОСОБА_6 ОСОБА_7 та сказала, щоб він приїхав до неї, бо його син побив її сина. Коли він разом зі сином їхав до Матківських, то взяли з собою ОСОБА_25 , який, зі слів сина, бачив вказаний конфлікт, щоб той особисто розказав Матківським, що насправді відбулось між їхніми синами. Приїхавши до Матківських, вони зустріли їх агресивно, з погрозами та криками. Зайшовши до їхнього житлового будинку, він побачив, що їхній син ОСОБА_6 лежав в одній з кімнат на ліжку, на животі. ОСОБА_7 сказала, що він не може по іншому лежати, йому так легше. Через деякий час він встав, пройшовся по кімнаті, сів у крісло. На прохання ОСОБА_7 він оглянув її сина, так як є фельдшером. Він запитав у ОСОБА_6 , що його болить, він промовчав. Потім він провів пальпацію, але на запитання, чи його щось болить ОСОБА_6 нічого не відповів. Його обличчя не відображало, щоб у нього щось боліло. На тілі ОСОБА_6 , який був без футболки, не було видимих пошкоджень. Він домовився з Матківськими, що вони повезуть свого сина на УЗД у м. Турка, а він відшкодує кошти, які буть ними витрачені на лікування сина. Наступного дня, близько 11.30 год., він зателефонував ОСОБА_7 , щоб спитати, чи возили сина на УЗД до Турки. Вона йому відповіла, що сина на УЗД не возила, бо до Турки нема чого везти, а вона домовилася зі знайомим професором зі Львова, він скаже коли треба приїхати до Львова. Наступного дня він зателефонував ОСОБА_8 , який повідомив, що в сина є розрив нирки та потрібно робити операцію. ОСОБА_8 сказав йому привезти цього дня гроші. Але він сказав, що не може так швидко позичити гроші та приїхати до Львова. Цього дня, 01.10.2022, вечором він зателефонував ОСОБА_7 та запитав як пройшла операція, скільки треба привезти грошей, на що вона відповіла, що вони витратили 2000 Євро. Вказав, що пропонував Матківським в якості відшкодування 300 000 грн., але вони сказали, що цього мало. На даний час, він пропонує відшкодувати 50 000 грн., а решту частинами, під час судового розгляду справи, так як не працює, має на утриманні двох дітей, дружина не працює.

Свідок ОСОБА_26 вказав, що обвинувачений ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_7 йому відомі, вони є його односельчанами. Пояснив, що 01.05.2022 він разом зі ОСОБА_27 та ОСОБА_28 знаходився біля магазину. На відстані приблизно 40 м. біля клубу стояли хлопці та розмовляли між собою. На велосипеді приїхав ОСОБА_6 , підійшов до хлопців. Було чути, що ОСОБА_6 сказав ОСОБА_10 : «Я тебе не боюся!», махав руками, а ОСОБА_10 сказав ОСОБА_6 , щоб той відійшов від нього. Після цього, ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_6 правою рукою, після чого останній відійшов в сторону. ОСОБА_6 на землю не падав, не плакав. Він не бачив бійки між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , лише згодом від людей чув, що обвинувачений побив потерпілого.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що чув від людей, що 01.05.2022 біля клубу між дітьми була бійка, але між ким і чому йому не відомо.

Свідок ОСОБА_30 пояснив, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_6 . Він не був ні свідком, ні очевидцем події, які відбулись 01.05.2022 між потерпілим та обвинуваченим. 01.05.2022 близько 19.00-20.00 год він на мотоциклі під`їхав до сільського магазину. До нього підійшов ОСОБА_6 , який повідомив, що його образили, на що він порадив йому все розказати своїм батькам. Хто його образив, ОСОБА_6 йому не розказував. Він був в нормальному стані, не плакав. Проте що ОСОБА_10 побив ОСОБА_6 йому нічого не відомо. Щодо обставин, які мали місце між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , вів переписку в месенджері з батьком потерпілого ОСОБА_31 , проте під час спілкування був у нетверезому стані та не пам`ятає про що йшлося в переписці. Чи вів переписку зі сестрою потерпілого ОСОБА_32 він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_33 пояснив, що знайомий з обвинуваченим та потерпілими. Він не був ні свідком, ні очевидцем події, які відбулись 01.05.2022 між потерпілим та обвинуваченим. 01.05.2022 він бачив потерпілого ОСОБА_6 після обіду. Про те, що між потерпілим та обвинуваченим був якийсь конфлікт йому нічого не відомо. Бачив цього дня як ОСОБА_6 катався по дорозі на велосипеді. Щодо записаної ОСОБА_8 його розмови з ним, то йому не було відомо, що ОСОБА_8 записував їх розмову по телефону, не може пояснити суті розмови.

Позиція сторони обвинувачення.

Сторона обвинувачення на доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України надала суду докази, які безпосередньо були дослідженні в судовому засіданні, а саме:

- протокол огляду місця події від 04.05.2021 з фототаблицею (а.с. 224-229 т. 1), складений слідчим СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_34 , в присутності понятих: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , із застосуванням фотоапарату "Nikon A100". Огляд розпочато о 12:10 год. та закінчено о 12:45 год. Оглядом місця події є ділянка проїжджої частини в АДРЕСА_1 . Поблизу адміністративного приміщення Боринської селищної ради . Дорожнє покриття ґрунтове. На відстані близько 10 м знаходиться приміщення Народного дому. На ділянці проїжджої частини по праву сторону в напрямку АДРЕСА_1 знаходиться електроопора, на якій є напис № 36. Дорожнє покриття ґрунтове, без бардюрів, по боках, наявне трав`яне узбіччя. З права адміністративного приміщення Боринської селищної ради на відстані близько 25 метрів розташоване приміщення магазину. В ході огляду на дорожньому покритті нічого не виявлено, сліди боротьби відсутні. Протокол огляду місця події підписаний понятими та слідчим. На фотозображеннях фототаблиці, доданої до протоколу огляду місця події від 04.05.2021, зображено загальний вигляд місця події та орієнтовне місце події, де відбувся конфлікт між ОСОБА_6 .В та ОСОБА_10 ;

- відповідь генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ОСОБА_37 від 05.05.2022 № 24-07 вих. № 2282 (а.с. 234 т. 1) на запит старшого слідчого СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 03.05.2022 № 802/60-2022 щодо надання інформації в порядку ст. 93 КПК України, з якої видно, що пацієнт ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поступив 03.05.2022 о 14.02 з діагнозом: тупа травма живота, розрив лівої нирки, напружена заочеревинна гематома з розривом, гемоперитонеум;

- висновок експерта № 86/22 від 10.05.2022 (а.с. 231-233 т. 1), згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_6 при огляді потерпілого було виявлено: розрив лівої нирки, який ускладнився гемоперитонеумом та заочеревинною гематомою. Вказане ушкодження могло утворитися 01 травня 2022 року від контакту з тупим предметом, яким міг бути удар кулаком сторонньої людини, не могло утворитись при падінні з висоти власного росту і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення;

- виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 від 24.05.2022 № 21169 (а.с. 237 т. 1), з якої видно, що ОСОБА_6 поступив на стаціонарне лікування в Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» з діагнозом: тупа травма живота, травматичний розрив лівої нирки, напружена заочеревинна гематома з розривом, гемоперитонеум, гіпертермічний синдром. Виписаний 25.05.2022 о 15.00 год.;

- копію медичної карти стаціонарного хворого № 21169 з якої видно, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був госпіталізований у ВП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 03.05.2022 о 14.22 год. з діагнозом при госпіталізації: тупа травма живота, травматичний розрив лівої нирки. Напружена заочеревинна гематома з розривом. Гемоперитонеум. Діагноз заключний клінічний: розрив нирки, напружена заочеревиння гематома з розривом, гемоперитонеум, гіпертермічний синдром. Медичне лікування: проведено операційне лікування: 03.05.2022 лапаротомія, ушивання розриву нирки, дренування черевної порожнини. Проведено консервативну терапію: НПЗП, аналгетики, ІПП, інфузійна терапія, уросептики, коагулянти, стимулятори кишкової діяльності. Результат медичного лікування: виписаний з поліпшенням. Лікувальні рекомендації та режим хворого: спостереження сімейним лікарем, хірургом, урологом. Контроль ЗАС, УЗД через 3 місяці, обмеження фізичного навантаження на протязі 3 місяців. Дата виписки 25.05.2022, проведено ліжко днів 22;

- заключення результату обстеження комп`ютерної томографії ОСОБА_6 від 31.05.2022 № 6933 (а.с 239 т. 1) про післяопераційний стан з приводу лівої нирки. Заочеревинна гематома в фазі розсмоктування. КТ ознаки нефриту-доцільно клініко-лабораторне співставлення;

- огляд ОСОБА_6 , проведений лікарем КНП «Турківський ЦПМСД» ОСОБА_39 від 07.06.2022 (а.с. 238 т. 1), з якого видно, що 31.05.2022 стан ОСОБА_6 погіршився, підвищилася температура до 39,8, озноб, головні болі, ломота в тілі, зроблено УЗД, амбулаторно-явища пієлонефриту, консультацію уролога, після якої було назначено амбулаторне лікування;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 (а.с. 246-249 т. 1) з якого видно, що слідчу дію провів слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_40 , за участі підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_41 , спеціаліста ОСОБА_42 , в присутності понятих: ОСОБА_35 , ОСОБА_43 , із застосуванням відеозапису, з метою перевірки показань підозрюваного ОСОБА_10 . Підозрюваний ОСОБА_10 розказав та показав, що 01.05.2022 близько 12.00 год. він пішов до продуктового магазину, де зустрівся з друзями ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 і ОСОБА_47 . Разом з ними він поїхав на автомобілі в інший магазин та, в подальшому, поїхав додому, де залишив автомобіль. Після цього, повернувся до магазину пішки. Коли він перебував біля магазину, то спілкувався з ОСОБА_48 . Близько 13.00 год до них підійшов ОСОБА_49 , який пізніше пішов до дівчат, які перебували на ганку. В подальшому ОСОБА_6 поїхав за дівчатами на велосипеді, а коли повернувся, то його поведінка змінилася, почав поводитися агресивно та почав ображати його за кривий ніс, а також нецензурно висловлюватися до нього. В них виник словесний конфлікт. ОСОБА_10 намагався уникати ОСОБА_50 , але той продовжував за ним ходити, ображати його. Конфлікт відбувся близько 17.00 год., ОСОБА_6 почав ображати його в грубій нецензурній формі, на що він зробив йому зауваження. ОСОБА_6 підійшов до нього та замахнувся на нього правою рукою, але він ухилився та наніс ОСОБА_51 . Після цього ОСОБА_6 відійшов на декілька метрів та продовжував свої образливі висловлювання. ОСОБА_10 на статисті показав механізм нанесення удару ОСОБА_52 .

До протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_6 підійшов до нього та замахнувся на нього правою рукою, але він ухилився та наніс ОСОБА_51 . Після цього вони розійшлись. Через 10 хв. ОСОБА_6 підійшов до нього та сказав, що його болить ребро. ОСОБА_10 на собі показав, що в ОСОБА_6 боліло ребро або біля ребер з лівої сторони. Після цього, ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_6 продовжував його ображати та погрожувати міліцією. Зазначив, що конфлікт з ОСОБА_6 відбувся близько 17 год, а удар наніс йому близько 17.15 год. Після цього, ОСОБА_10 показав місце на сільській дорозі, де наніс удар ОСОБА_6 та на статисті показав як ОСОБА_6 замахнувся для нанесення йому удару спочатку лівою, а потім правою рукою, але він, тобто ОСОБА_10 , ухилився та наніс ОСОБА_6 один правою рукою удар в ліву бокову частину живота. Після цього, ОСОБА_6 відійшов. ОСОБА_10 пояснив, що вдарив потерпілого з метою самозахисту, оскільки знав, що потерпілий має психічне захворювання, а тому сприйняв його замахи руками по відношенню до себе як реальну загрозу для себе, що потерпілий може нанести йому реальні удари;

-протокол проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 (а.с. 250-253 т. 1), який складений слідчим СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_34 , слідча дія проведена за участі свідка ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спеціаліста ОСОБА_42 , іншої особи ОСОБА_18 , в присутності понятих: ОСОБА_53 , ОСОБА_35 , із використанням відеокамери «Panasonic Full HD», з метою перевірки показань свідка ОСОБА_19 . Свідок ОСОБА_19 розказав та показав, що 01.05.2022 близько 17.00 год. він перебував біля магазину в с. В.Гусне. В цей час бачив конфлікт між ОСОБА_54 та ОСОБА_55 , показав на місце, де відбувся конфлікт. Свідок пояснив, що ОСОБА_56 розмахував руками і ОСОБА_10 наніс удар рукою зліва під ребро ОСОБА_6 . Після цього вони розійшлися. Свідок показав механізм нанесення ОСОБА_10 удару ОСОБА_6 . Чим саме ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_6 не бачив. ОСОБА_57 від удару відійшов та стояв збоку.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту свідок ОСОБА_19 показав місце конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , розташування їх один відносно іншого та дії кожного із них, зокрема, як ОСОБА_6 махав різносторонньо руками до ОСОБА_10 , але не наніс удару. А ОСОБА_10 наніс ОСОБА_6 один удар правою рукою в ліву частину тулуба. Якою частиною руки підозрюваний вдарив потерпілого, чи кулаком, чи лодонею, не бачив. Потерпілий від удару стояв, відійшов в сторону. Після цього потерпілий ОСОБА_6 сів на велосипед та поїхав у нижню частину села. Моменту словесного конфлікту між вказаними особами не бачив;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 (а.с. 254-257 т. 1) з якого видно, що слідчу дію провів слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_40 , за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спеціаліста ОСОБА_42 , іншої особи матері ОСОБА_43 , в присутності понятих: ОСОБА_53 , ОСОБА_35 , з метою перевірки показань свідка ОСОБА_23 . Свідок ОСОБА_23 розказав та показав, що 01.05.2022 перебував з хлопцями біля магазину в с. В.Гусне, де також був ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які між собою сперечались, але чому він не знав. Після цього ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_58 . За допомогою статиста показав механізм нанесення удару. Після удару ОСОБА_6 відійшов в сторону. В подальшому ОСОБА_6 поїхав на велосипеді додому.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту неповнолітній свідок ОСОБА_23 показав місце, де він сидів на мотоциклі та розмовляв з ОСОБА_59 . Біля них також знаходився ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які між собою про щось сперечалися, та ОСОБА_6 розмахував (жестикулював) до ОСОБА_10 руками, лякав поліцією, що мовляв йому нічого не буде, а ОСОБА_10 заберуть, щоб той, якщо такий сильний, то щоб йшов воювати, робив зауваження, що ОСОБА_10 палить. Після цього ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_6 по лівій частині тулуба, в ділянку лівого підребер`я. Свідок уточнив, що ОСОБА_6 намагався вдарити ОСОБА_10 правою рукою, але останній заблокував його удар своєю лівою рукою, пригнувся та наніс один удар рукою в ділянку лівого підребер`я ОСОБА_6 . Від удару ОСОБА_6 відійшов в сторону. Після цього ОСОБА_6 пішов до магазину, взяв велосипед та катався на ньому туди-сюди ще близько пів години, годину та поїхав в напрямку додому;

-протокол проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 (а.с. 258-261 т. 1) з якого видно, що слідчу дію провів слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_40 , за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_16 , спеціаліста ОСОБА_42 , іншої особи матері ОСОБА_17 , в присутності понятих: ОСОБА_53 , ОСОБА_35 , з метою перевірки показань свідка ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_16 розказав та показав, що 01.05.2022 близько 17.00 год. він перебував на дорозі біля магазину, де між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт. ОСОБА_6 замахнувся на ОСОБА_10 , а той його вдарив. За допомогою статиста показав механізм нанесення ОСОБА_10 кулаком правої руки удару ОСОБА_10 . Під час удару ОСОБА_10 отримав подряпину на пальці. Від удару ОСОБА_6 взявся за лівий бік живота та відійшов в сторону. ОСОБА_6 скаржився, що його болить у місці, де його вдарили.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту неповнолітній свідок ОСОБА_16 показав місце, де стояли ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , як ОСОБА_6 замахнувся руками на ОСОБА_10 , а той вдарив його боковою частиною кулака правої руки під ліве підребер`я. Від удару ОСОБА_6 схопився обома руками за ліву сторону живота. ОСОБА_6 скаржився, що його болить з лівої сторони, де його вдарили, а через 15 хв. він сів на велосипед та поїхав;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 (а.с. 16 т. 2) з якого видно, що слідчу дію провів слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_40 , за участі свідка ОСОБА_60 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спеціаліста ОСОБА_42 , іншої особи матері ОСОБА_61 , педагога ОСОБА_62 , в присутності понятих: ОСОБА_35 , ОСОБА_53 , з метою перевірки показань свідка ОСОБА_63 . Свідок ОСОБА_64 повідомив, що 01.05.2022 близько 17.00 год приїхав до магазину в с. В.Гусне. Він бачив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 між собою сварилися. Під час цього, ОСОБА_6 замахнувся на ОСОБА_10 Бачив як ОСОБА_6 тримався руками за живіт з ліва та відійшов в сторону.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту неповнолітній свідок ОСОБА_64 показав місце, де він приїхав мотоциклом та зупинився біля зупинки громадського транспорту, неподалік сільського клубу та магазину. На відстані приблизно 4 м. від нього стояли хлопці, серед яких були ОСОБА_65 та ОСОБА_12 (прізвище не знає), показав їх місцерозташування. Між ОСОБА_66 та ОСОБА_12 почався конфлікт, ОСОБА_12 почав руками замахуватися на ОСОБА_67 . В цей час він відвернув погляд від них, а коли знову на них глянув, то ОСОБА_12 вже тримався правою рукою за ліву сторону живота, а потім відійшов до будівлі «Народного дому». ОСОБА_12 не скаржився, що його щось болить;

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.06.2022 (а.с. 252-265 т. 1) з якого видно, що слідчу дію провів слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_34 , за участі потерпілого ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 батька ОСОБА_8 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_68 , криміналіста ОСОБА_42 , іншої особи психолога ОСОБА_69 , статиста ОСОБА_70 , в присутності понятих: ОСОБА_71 , ОСОБА_35 , з метою перевірки показань потерпілого ОСОБА_6 Потерпілий ОСОБА_6 розказав та показав, що приїхав до магазину в с. В.Гусне, де став говорити з хлопцями, а саме, з ОСОБА_72 , ОСОБА_45 , ОСОБА_66 . Вони почали з нього насміхатися, він розізлився. В нього розпочався конфлікт з ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_10 вдарив його в живіт. ОСОБА_6 показав на місце, де стояв він та ОСОБА_10 , показав механізм нанесення удару правою рукою в живіт з лівої сторони в кількості 2 ударів. Від ударів він скрутився та через деякий час поїхав на велосипеді додому, відштовхуючись ногами від землі.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 07.06.2022 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску та, який був досліджений судом на підставі ст. 359 КПК України.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі до слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що цього дня прийшов зі стадіону до магазину, де став говорити з хлопцями, а саме, з ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_65 . Вони почали насміхатися з нього, та цей його розізлило. Він сказав ОСОБА_10 : «Тебе Бог покарає!», а він відповів: «Я в Бога не вірю». ОСОБА_10 йому сказав: «Чого ти сюди прийшов? Йди в своє село! Що ти тут робиш?», на що ОСОБА_6 йому відповів, що має таке саме право знаходитися тут як і він. Ще один хлопець на прізвисько «Шарапів» сказав йому, що він тут не має права знаходитися, бо тут чуже для нього село. Але він, ОСОБА_6 відмовився йти геть та продовжував перебувати поряд. Після цього, ОСОБА_6 пояснив та показав як його вдарив ОСОБА_10 . ОСОБА_6 пояснив, що конфлікт з ОСОБА_10 розпочався з взаємних образ. Під час відтворення механізму нанесення йому удару, потерпілий показав, що ОСОБА_10 наніс йому два удари та на собі показав місце, де відчув сильну біль. Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що після отриманого удару встояв на ногах, проте його від болю скорчило вліво. Приблизно через годину, він сів на велосипед, не маючи можливості через біль крутити педалі, відштовхуючись ногами від землі, поїхав додому. По дорозі зустрів хлопців, які допомогли йому дійти додому. Прийшовши додому, хотів прилягти на ліжко, але від болю не зміг цього зробити. Потерпілий пояснив, що після того як його вдарив ОСОБА_10 всі присутні хлопці сміялись з нього. Законний представник потерпілого ОСОБА_6 батько ОСОБА_8 звернув увагу слідчого на те, що його син ОСОБА_6 погано орієнтується в часі, в обчисленнях та має проблеми з пам`яттю. Також при хвилюванні, нервових ситуаціях його син ОСОБА_6 розмахує руками, що пов`язано з його психічним захворюванням;

- висновок повторної судово-медичної експертизи від 26.07.2022 № 058/2022 згядно з яким в ОСОБА_6 виявлено тупу, закриту травму живота з розривом лівої нирки та пристінкової очеревини, кровотечею як в заочеревинний простір, так і в черевну порожнину тіла, яка утворилась від дії тупого предмета, могла утворитись від дії руки людини; за давністю утворення може відповідати 01.05.2022 і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Утворення закритої травми живота, яка малася у ОСОБА_6 цілком можливе при умовах, відображених ним у ході проведення слідчого експеримента 07.06.2022. Утворення закритої травми живота, яка малася у ОСОБА_6 цілком можливе при умовах, відображених свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 у ході проведення слідчих експериментів 12.05.2022;

- протокол огляду речового доказу від 29.07.2022, з якого видно, що слідчим СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_34 проведено огляд речового доказу куртки гірчичного кольору, яку надала потерпіла ОСОБА_7 . Куртка пошита з тканини гірчичного кольору, має замок типу «блискавка». На курточці немає жодних надписів. На передній нижній частині куртки пошиті дві кишені, які закриваються замком типу «блискавка». Під час огляду виявлено, що ліва кишеня куртки має пошкодження у вигляді надірвання верхньої частини замка та відсутності фрагмента бігунка. Під час огляду проводилось фотографування технічним засобом фотоапаратом «Nikon».

До вказаного протоколу огляду речового доказу додано фототаблицю, на якій відображено куртку, яка містить пошкодження кишені, зазначене у протоколі огляду речового доказу.

У судовому засіданні також досліджені:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.05.2022 у кримінальному провадженні № 0000208 від 05.05.2022 (а.с. 221 т. 1) про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України;

- рапорт чергового ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_75 від 04.05.2022 (а.с. 222 т. 1), про реєстрацію 04.05.2022 о 11.08 повідомлення зі служби 102 лікаря про те, що 01.05.2022 побили ОСОБА_6 Діагноз: розрив нирки, гемоперитониум. Н а даний час перебуває в АДРЕСА_2 , 3-тя палата;

- письмова заява ОСОБА_7 від 04.05.2022 (а.с. 230 т. 1), якою вона звертається до начальника Самбірського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_76 з проханням прийняти міри до ОСОБА_10 , який 01.05.2022 близько 19.00 год. під час словесного конфлікту наніс її сину ОСОБА_6 удар в ділянку лівої нирки, від чого той отримав тілесні ушкодження: розрив нирки та кровотечу у черевну порожнину;

- постанова слідчого СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_40 від 29.07.2022, якою куртку гірчичного кольору з пошкодженнями визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000208 від 05.05.2022 за ч. 1 ст. 121 КК України;

- довідка лікаря психіатра-нарколога Турківської ЦРП ОСОБА_77 від 04.05.2022 (а.с. 240 т. 1), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку в психіатричному кабінеті;

- інформація ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.05.2022 (а.с. 241), згідно з якою ОСОБА_6 визнаний призовною комісією 19.03.2015 року непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час;

- довідка Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04.05.2022 № 199 (а.с. 242 т. 1) про те, що потерпілий ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_3 разом з батьками та двома сестрами;

- характеристика ОСОБА_6 за місцем проживання, згідно з якою він характеризується позитивно та зарекомендував себе як чесний, спокійний, працьовитий громадянин, із сусідами не конфліктує (а.с. 243 т. 1).

- довідка сімейного лікаря ОСОБА_39 від 29.07.22 № 109 (а.с. 244 т. 1), з якою видно, що ОСОБА_6 під час звернень до сімейного лікаря поводив себе спокійно, не конфліктував, при розмові характерна часта жестикуляція рук. Зі сторони батьків ніколи не було скарг щодо агресії, стоїть на обліку в психіатра. Фактично був здоровий до інциденту з отриманням травми, що спричинила розрив нирки з ускладненнями. На даний час знаходиться на амбулаторному лікуванні і потребує довготривалої реабілітації;

- характеристика ОСОБА_6 за місцем навчання (а.с. 245 т. 1) з якої видно, що він з 2005 по 2014 рік навчався у Кривківській ЗОШ . Починаючи з другого класу знаходився на індивідуальній формі навчання, в зв`язку з незасвоєнням шкільної програми. Протягом навчання не конфліктував з вчителями, був спокійний, агресій не проявляв, на контакт ішов. При позитивних чи негативних емоціях здійснював жестикулярні рухи руками, без надання будь-якої шкоди оточуючим. Під наглядом вчителя з дітьми контактував охоче, спілкування з ровесниками приносило позитивні емоції. Учні, в свою чергу, також йшли з ним на контакт. ОСОБА_12 був щирим, добрим, позитивним хлопцем, не вмів обманювати. Незважаючи на свою хворобу, він був ввічливим (вітався, дякував). Сам ОСОБА_12 річ і виховувався в хорошій сім`ї, де батьки прикладали багато зусиль для виховання і навчання сина;

- довідка від 19.07.2022 № 32 генерального директора КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ОСОБА_37 , згідно з якою вартість лікування ОСОБА_6 за 22 дні становить 24 763,61 грн;

- оглянуто речовий доказ куртку гірчичного кольору з пошкодженнями, в якій був одягнений потерпілий ОСОБА_6 01.05.2022.

-характеризуючі дані щодо обвинуваченого: характеристика з місця проживання, довідка про склад сім`ї, довідка лікаря психіатра-нарколога про те, що ОСОБА_10 на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває; відомості про відсутність судимостей, повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_9 про те, що ОСОБА_10 12.05.2021 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час;

-досудова доповідь щодо обвинуваченого;

-цивільний позов з долученими додатками.

Позиція потерпілих.

Потерпілі вважають вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 та доведеною його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Потерпілі в ході судового розгляду з дотриманням вимог ст. 290 КПК України подали суду докази, які безпосередньо були дослідженні в судовому засіданні, а саме:

-аудіозаписи спілкування законного представника ОСОБА_8 , його дочки ОСОБА_78 зі свідком ОСОБА_33 ;

- скріншоти текстової переписки з мобільного телефону ОСОБА_78 зі свідком ОСОБА_79

Позиція сторони захисту.

За змістом та об`ємом висунутого обвинувачення ОСОБА_10 не згідний з обвинуваченням в тому, що він мав умисел завдати потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, а також в тому, що саме з цією метою умисно наніс удар кулаком в ділянку підребер`я зліва. Він відштовхнув потерпілого від себе своєю правою рукою у відповідь на те, що той почав проявляти до нього певну агресію, висловлював нецензурні та образливі для нього висловлювання, розмахував перед обличчям руками та замахнувся на нього рукою. При цьому, не заперечує факту конфліктної ситуації з потерпілим. Відтак, свою вину обвинувачений визнає частково.

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не надано допустимих доказів, які б підтверджували доведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Зокрема, стороною обвинувачення не доведено об`єктивної сторонискладу кримінального правопорушення в діях обвинуваченого, оскільки наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження не підтверджені допустимим доказом, а тому дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України (умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

У ході дослідження письмових доказів, сторона захисту просила визнати недопустимими докази, які надані стороною обвинувачення, а саме: висновок судово-медичної експертизи № 086/22 від 10.05.2022, висновок судово-медичної експертизи № 058/2022 від 26.07.2022; аудіозаписи спілкування ОСОБА_8 , його дочки ОСОБА_78 зі свідком ОСОБА_33 , скріншоти текстової переписки з мобільного телефону ОСОБА_78 зі свідком ОСОБА_80 .

Щодо недопустимості доказів, про що заявила сторона захисту.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення ( ст. 86 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит .

У постанові Верховного Суду України від 12.11.2019 у справі №236/863/17 сформована позиція про те, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022 потерпілого ОСОБА_6 (том 1 а.с. 231-233), з тих підстав, що при складанні висновку судово-медичний експерт досліджував медичну карту стаціонарного хворого № 21169 на ім`я ОСОБА_6 та при цьому матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, яким чином вказана медична карта стала предметом дослідження, не надано доказів щодо звернення слідчого (прокурора) до слідчого судді в порядку ст. 163, 164 КПК України або отримання медичної карти на підставі ст. 93 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 у письмових запереченнях, які підтримав у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , вказав, що медична карта хворого ОСОБА_6 була надана експерту потерпілою ОСОБА_7 , а тому висновок судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022 є допустимим доказом.

Як видно з висновку судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022, експерт ОСОБА_81 особисто оглядав потерпілого ОСОБА_6 та досліджував медичну карту стаціонарного хворого №21169.

У цьому кримінальному провадженні суд встановив, і що не спростувала сторона обвинувачення, що під час досудового розслідування слідчий (прокурор) не звертались до слідчого судді в порядку ст. 163, 164 КПК України з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей та документів медичної карти стаціонарного хворого №21169, чи така отримана на підставі ст. 93 КПК України.

Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що потерпіла надавала слідчому, прокурору для долучення до матеріалів кримінального провадження такі медичні документи, про що вказав прокурор у письмових запереченнях від 19.06.2024 на клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказів (Т. 6 а.с. 20-22).

Водночас, як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , 10.05.2022 вона разом з сином потерпілим ОСОБА_6 перебувала в медичному закладі, коли прийшов експерт, слідчий та лікуючий лікар і забрали її сина, який на той час не міг ще самостійно ходити, для проведення експертизи. На даний час не може точно пригадати, яку саме медичну документацію надавала експерту, лікарю, проте ствердила, що медична карта її сина на той час була заведена в медичному закладі, куди поступив її син та знаходилась в лікуючого лікаря.

Відтак, суд встановив і, що не спростували сторони кримінального провадження, потерпілі, що проведення огляду потерпілого ОСОБА_6 експертом ОСОБА_82 в рамках призначеної слідчим судово-медичної експертизи відбулось в медичному закладі Відділення №1 Львівського району при КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 », в якому потерпілий з 03.05.2022 по 25.05.2022 проходив лікування, куди прибув експерт, слідчий, та де безпосередньо в його лікуючого лікаря знаходилась медична карта №21169 стаціонарного хворого ОСОБА_6 , який, як вказала потерпіла ОСОБА_7 , разом зі слідчим та експертом забрали потерпілого для проведення експертизи.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, і такі з урахуванням принципу змагальності не надані суду, про те, що судово-медичний експерт ОСОБА_83 при проведенні судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022 самостійно отримав медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 21169 від 03.05.2022 та його діяльність при проведенні експертизи супроводжувалася самостійним зібранням доказів, чи містить ознаки особистої зацікавленості чи професійної упередженості при складанні висновку експерта № 86/22 від 10.05.2022.

Окрім цього, суд бере до уваги те, що в цьому кримінальному провадженні постановою від 23.06.2022 слідчий ОСОБА_40 призначив повторну судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_6 .

23.06.2022 слідчий ОСОБА_40 в порядку ст. 93 КПК України звернувся з письмовим запитом за №1488/02/60- 2022 про витребування з ВП «лікарня Св. Пантелеймона» КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 » завірених копій медичної карти № 21169 потерпілого ОСОБА_6 з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_10 », яка слідчим була надана експерту та долучена до матеріалів кримінального провадження.

Висновок судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022 не суперечить висновку повторної судово-медичної експертизи № 058/2022 від 26.07.2022 щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 .

Доводи сторони захисту про те, що експерт отримав медичну карту стаціонарного хворого не в порядку, передбаченому КПК України, не спростовують правильність висновку експерта № 86/22 від 10.05.2022.

Сторона захисту не надала відомостей про існування іншої медичної карти потерпілого за період лікування з 03.05.2022 по 25.05.2022, або що медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 21169 від 03.05.2022, яка досліджувалась експертом, містить неправдиві відомості, які б стали підставою для фальсифікації чи зміни фактичних даних про діагноз потерпілого при госпіталізації, перебіг його лікування до проведення його огляду судово-медичним експертом. Під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_10 , його захисник не робили жодних заяв щодо цього.

Також, сторона захисту не довела, що значна частина провадження щодо обвинуваченого була результатом здобуття інших доказів лише внаслідок отриманого висновку № 86/22 від 10.05.2022, процесуальні недоліки щодо отримання медичної карти хворого компенсовані призначенням слідчим повторної судово-медичної експертизи, в ході якої досліджувалась медична карта хворого ОСОБА_6 , що дає підстави застосувати один із винятків із загальної доктрини заборони використання «плодів отруйного дерева» при оцінці окремих доказів чи їх сукупності - «очищена пляма» («очищення від бруду»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Таких порушень конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини при отриманні таких доказів як висновок судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022, у цьому кримінальному провадженні суд не встановив.

Отже, з урахуванням викладеного, з огляду на приписи статей 86, 87 КПК України, суд визнає допустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 86/22 від 10.05.2022, фактичні дані, які він містить підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні та при отриманні цього доказу суд не встановив визначених ст. 87 КПК України істотних порушень прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема, права на захист.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 058/2022 від 26.07.2022, оскільки такий отриманий не в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 86 КПК України) та внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, зокрема права на захист (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України).

Так, сторона захисту вказує про те, що підозрюваний ОСОБА_10 02.06.2022 звертався до слідчого з клопотанням про призначення комісійної судово-медичної експертизи та слідчий відмовив у призначенні такої експертизи і призначив повторну судово-медичну експертизу потерпілого, не обґрунтувавши своє рішення. При цьому, підозрюваного ОСОБА_10 не було повідомлено про призначення такої експертизи, що є порушенням права на захист.

Суд встановив, що постановою від 23.06.2022 слідчий ОСОБА_40 призначив повторну судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000208 від 05.05.2022 за ознаками ч. 1 ст. 121 КПК.

Як видно з цієї постанови слідчий ОСОБА_40 зазначив, що 06.06.2022 поступило клопотання підозрюваного ОСОБА_10 про те, що він не згідний з висновком судово-медичної експертизи, просить призначити повторну судово-медичну експертизу. Клопотання підозрюваного, як зазначив слідчий, згідно з ст. 220 КПК України задоволено.

Водночас, у ході дослідження письмових доказів суд встановив, що 06.06.2022 підозрюваний ОСОБА_10 звернувся до слідчого ОСОБА_84 з клопотанням про призначення комісійної судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні № 0000208 від 05.05.2022 за ознаками ч. 1 ст. 121 КПК, оскільки не згідний з висновком судово-медичної експертизи потерпілого (Т. 2 а.с. 60).

Постановою від 07.06.2022 слідчий ОСОБА_40 відмовив підозрюваному ОСОБА_10 в задоволенні цього клопотання (Т.2 а.с. 62).

Сторона захисту вважає, що слідчий ОСОБА_40 у постанові від 23.06.2022 про призначення повторної судово-медичної експертизи зазначив неправдиві відомості, а тому вказує на порушення процесуальних норм та порядку призначення та проведення такої експертизи, у зв`язку з чим, отриманий висновок за результатами цієї експертизи є недопустимим доказом.

Прокурор ОСОБА_4 у письмових запереченнях від 19.06.2024 на клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказів (Т. 6 а.с. 20-22) не висловив своєї процесуальної позиції щодо доводів сторони захисту в цій частині.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вказав, що слідчий припустився помилки, вказавши про клопотання підозрюваного про призначення повторної експертизи.

З досліджених письмових доказів суд встановив, що клопотання ОСОБА_10 про призначення повторної судово-медичної експертизи, рішення слідчого про його задоволення, матеріали кримінального провадження не містять, сторона обвинувачення такі суду не подавала, і що не заперечила сторона захистиу.

Оцінюючи доводи сторони захисту, позицію сторони обвинувачення, суд зазначає таке.

Доктрина «Плодів отруєного дерева» підпорядковується чотирьом основним виняткам, одним з яких є «нешкідлива помилка».

Правило «нешкідливої помилки» застосовується в тому випадку, коли помилка, допущена під час отримання доказу, не може зашкодити справедливому судовому розгляду.

Враховуючи те, що матеріали кримінального провадження не містять клопотання ОСОБА_10 про призначення повторної судово-медичної експертизи, і як ствердила сторона захисту, з таким клопотанням ОСОБА_10 до слідчого на досудовому розслідуванню не звертався, суд вважає, що слідчим у постанові від 23.06.2022 про призначення повторної судово-медичної експертизи допущено «нешкідливу помилку» щодо покликання на таке клопотання підозрюваного ОСОБА_10 .

При цьому, суд враховує й те, що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відтак, приймаючи рішення про призначення повторної судово-медичної експертизи, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 40, ст. 242, 243, слідчий ОСОБА_40 правомірно прийняв процесуальне рішення про призначення повторної судово-медичної експертизи, що в свою чергу не залежало від наявності клопотань з боку учасників кримінального провадження, зокрема, підозрюваного, зважаючи на те, що слідчий в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Для забезпечення виконання вказаної вище постанови, 23.06.2022 слідчий ОСОБА_40 в порядку ст. 93 КПК України звернувся з письмовим запитом за №1488/02/60- 2022 про витребування з ВП «лікарня Св. Пантелеймона» КНП « ІНФОРМАЦІЯ_8 » завірених копій медичної карти ОСОБА_6

14.07.2022 слідчий надав в розпорядження експерта матеріали кримінального провадження № 0000208, USB флеш накопичувач, а 20.07.2022 - копію медичної карти № 21169/1392 ОСОБА_6 з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_10 », яка долучена до матеріалів кримінального провадження.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вказана вище допущена слідчим «нешкідлива помилка» не може зашкодити справедливому судовому розгляду, прийняте слідчим процесуальне рішення про призначення повторної судово-медичної експертизи відповідає вимогам ст. 242, 243 КПК України щодо порядку призначення експертиз та вимог ст. 93 КПК України щодо порядку збирання доказів, а тому отриманий на висновок повторної судово-медичної експертизи № 058/2022 від 26.07.2022 відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України є допустимим доказом, так як отриманий у встановленому КПК України порядку.

Доводи сторони захисту, що зазначений висновок експерта не містить докладного опису процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження, є оціночним судженням сторони захисту.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що підозрюваного ОСОБА_10 не було повідомлено про призначення такої експертизи, що є порушенням права на захист, то суд зазначає, що відповідно до п. 9-10 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право: брати участь у проведенні процесуальних дій; під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу.

Водночас, кримінальним процесуальним законодавством не регламентовано обов`язкової участі підозрюваного, обвинуваченого при проведенні судово-медичної експертизи потерпілого.

Відтак, суд не встановив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б могли порушити конституційні права і свободи людини, зокрема права на захист обвинуваченого, а тому не вбачається підстав для визнання недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 058/2022 від 26.07.2022.

Сторона захисту не надала суду доказів, що отриманні потерпілим тілесні ушкодження, їх локалізація, характер та механізм виникнення не відповідають висновку повторної судово-медичної експертизи №058/2022 від 26.07.2022.

Таким чином, вказаний висновок експерта є належним та допустимим доказом.

Щодо доводів сторони захисту про визнання недопустимим долучених до матеріалів кримінального провадження законним представником потерпілого та представником законного представника потерпілого копії роздрукувань переписки та копії звукозаписів на спростування позиції обвинуваченого (т. 3 а.с. 219-222; т. 4 а.с. 13-16), то суд погоджується з такими з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 зазначила що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами в месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності й допустимості таких доказів, а також обсягу обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

При дослідженні електронного листування (т. 3 а.с. 219-222; т. 4 а.с. 13-16) видно, що відбулося спілкування між двома особа в невстановленому судом мобільному застосунку між двома особами неіндентифікованою особою та Mykola Chycherskiy. Із змісту листування стає зрозуміло, що неідентифікована особа просить Mykola Chycherskiy дати показання, що ОСОБА_85 чіплявся до ОСОБА_12 , а також містить повідомлення ОСОБА_86 про те, що коли він катався на мотоциклі, то його зупинив ОСОБА_12 , який скаржився, що його вдарив ОСОБА_85 та його дуже болить збоку. Зі змісту листування видно, що ОСОБА_86 спочатку відмовився дати показання в поліції, а потім погодився.

Разом з тим, інформація, яка міститься в скріншотах листування не дозволяє суду беззаперечно встановити із використанням якого застосунку велося електронне листування, авторів листування, час листування та що зміст листування беззаперечно стосується події, яка відбулася 01.05.2022 між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_6 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснив, що вів листування в месенджері з батьком потерпілого ОСОБА_31 , проте під час спілкування був у нетверезому стані, не пам`ятає змісту листування. Чи вів листування зі сестрою потерпілого ОСОБА_32 не пам`ятає.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що електронне листування (т. 3 а.с. 219-222; т. 4 а.с. 13-16) не є ні письмовим, ні лектронним доказом на підтвердження вчинення обвинуваченим злочину.

Щодо аудіозаписів, які містяться на CD-R-дисках (т. 3 а.с. 223; т. 4 а.с. 18), то під час їх прослуховування, зокрема, з аудіозапису «Центральна вулиця 3» (т. 3 а.с. 223) аналогічний файлу «audio_2023-09-18_15-23-26» (т. 4 а.с. 18) встановлено, що відбувається запис розмови між трьома особами: чоловіком особою 1 та жінкою особою 2 з чоловіком особою 3. Особа 1 та особа 2 випитують в особи 3 про те, чи бачив він як ОСОБА_85 побив ОСОБА_12 , на що особа № 3 їм відповів, що прийшов вже тоді, коли ОСОБА_12 плакав. ОСОБА_12 вказував пальцем на ОСОБА_87 , що то він його побив. Особа 3 пояснив, що на місці події були присутні інші особи: ОСОБА_21 , ОСОБА_88 . Подія відбулась приблизно о 18 год.

При прослуховуванні аудіозапису з назвою «Свідчення ОСОБА_89 », який міститься на CD-R-дисках (т. 4 а.с. 18) встановлено,що записана розмова між чоловіком-особа 1 та жінкою-особа 2 з однієї сторони та двома чоловіками-особа 3 та 4 з іншої сторони. Особа 1 з особою 2 випитують в осіб 3 та 4 про обставини заподіяння ОСОБА_90 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Особа 3 повідомив, що прийшов приблизно через 30 хв після того як ОСОБА_12 плакав. На питання хто його побив, ОСОБА_12 пальцем вказував на ОСОБА_87 . Особі 4 з прослуханого аудіозапису нічого не було відомо про вказані обставини.

При прослуховуванні аудіозапису з назвою «audio_2023-09-18_15-23-44», який міститься на CD-R-дисках (т. 4 а.с. 18) встановлено, що записана розмова між чоловіком-особа 1 та жінкою-особа 2 з однієї сторони та групою осіб чоловічої статті з іншої сторони. Особа 1 з особою 2 одночасно паралельно випитують в групи осіб чоловічої статті що було після того як ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_87 . На що особи чоловічої статті, що ОСОБА_12 не впав, не присідав, схопився за бік та пішов до клубу, постояв 2-3 хв на ґанку. Після цього ще катався на велосипеді біля магазину. ОСОБА_12 не скаржився, що його щось болить. Причиною конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_90 були взаємні словесні образи один одного.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_33 підтвердив, що на аудіозаписі з назвою «Свідчення Лемка Михайла» його голос, проте аудіозапис проведений ОСОБА_8 таємно, без його згоди, що також підтвердив законний представник потерпілого ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 5 Закону України від 18 лютого 1992 року N 2135-XII "Про оперативно-розшукову діяльність" (далі Закон N 2135-XII) така діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1 цієї статті, а проведення її громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Згідно з Рішенням Конституційного Судувід 20 жовтня 2011 року обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом N 2135-XII, особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Конституційний Суд України у цьому Рішенні зазначив, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1ст. 5 Закону N 2135-XII; відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення такої діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у ч. 1 цієї статті, заборонено.

Конституційний Суд України виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-,кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

За змістом цього Рішення при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому ч. 2ст. 66 КПК 1960 року, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Подані будь-якою фізичною або юридичною особою згідно із ч. 2ст. 66 КПК 1960 року речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених у Конституції України, зокрема, внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з огляду на приписи ст. 87 КПК України, аудіозаписи, які містяться на CD-R-дисках (т. 3 а.с. 223; т. 4 а.с. 18) суд оцінює як недопустимі докази, з огляду на їх отримання в порядку, який не передбачений КПК України.

Мотиви суду та оцінка доказів у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України, яке суд вважає доведеним.

Безпосередньо дослідивши усі докази подані під час судового розгляду, надавши оцінку їм з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, заслухавши доводи сторони обвинувачення, позицію потерпілих, сторони захисту та самого обвинуваченого, провівши допит свідків, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у інкримінованому злочині, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з такого.

Нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Під час судового розгляду є повністю доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 мав умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлював протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків.

Так, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через словесні образи, обвинувачений ОСОБА_10 умисно наніс один удар кулаком руки потерпілому ОСОБА_6 в ділянку підребер`я зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження: тупу, закриту травму живота з розривом лівої нирки та пристінкової очеревини, кровотечу як в заочеревинний простір так і в черевну порожнину тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

При цьому, зі сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування, з огляду на особливості складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, під час судового розгляду встановлено та доведено наявність з об`єктивної сторони дій обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді протиправного посягання на здоров`я ОСОБА_6 , наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками.

З суб`єктивної сторони, суд встановив умисну форму вини, так як обвинувачений ОСОБА_10 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, завдав потерпілому один удар кулаком правої руки в ділянку підребер`я зліва ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Водночас, враховуючи конкретні обставини справи в сукупності з даними про механізм, локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 , який переважає потерпілого у фізичних даних, та знаючи, що потерпілий страждає психічними захворювання, в силу яких, неусвідомлено та неконтрольовано хаотично розмахує руками, умисно завдав потерпілому сильного удару, спрямованого на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та завдання сильного болю, і мотивом для ОСОБА_10 для вчинення цього злочину стали глузування потерпілого з обвинуваченого та словесні образи, поєднані з нецензурними словами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що конфліктна ситуація була спровокована самим потерпілим ОСОБА_6 , який образливо висловлювався до нього, погрожував, розмахував руками, що ним було сприйнято як можливість нанесення йому удару, оскільки обвинувачений достовірно був обізнаний про особливості такої поведінки потерпілого, яка пов`язана з розладами його психічного здоров`я.

При цьому, з урахуванням показань самого обвинуваченого в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що за такої конфліктної ситуації між обвинуваченим і потерпілим, завдання обвинуваченим удару, внаслідок якого потерпілому була спричинено тяжкі тілесні ушкодження не відповідало обстановці, а тому такі показання обвинуваченого суд розцінює як спосіб пом`якшення відповідальності за вчинене.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_23 у судовому засіданні про те, що обвинувачений не наносив удар потерпілому, а штовхнув його, тоді як під час проведених слідчих експериметів за їх участі вказували про нанесення удару, спростовані в ході судового розгляду такими доказами:

- протоколом слідчого експерименту від 12.05.2022 та відеозаписом долученим до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , з якого суд встановив, що ОСОБА_10 в ході вказаної слідчої дії пояснив та показав, як наніс потерпілому один удар правою рукою в ліву бокову частину живота, не штовхнув його;

- висновком експерта № 86/22 від 10.05.2022, яким встановлено наявність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, що поза розумним сумнівом не може мати місце внаслідок звичайного поштовху, як стверджують обвинувачений та свідки;

- висновком повторної судово-медичної експертизи від 26.07.2022 № 058/2022, якою встановлено, що утворення закритої травми живота, яка малася у ОСОБА_6 цілком можливе при умовах, відображених ним у ході проведення слідчого експерименту 07.06.2022. Утворення закритої травми живота, яка малася у ОСОБА_6 цілком можливе при умовах, відображених свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 у ході проведення слідчих експериментів 12.05.2022.

Щодо пояснень потерпілого ОСОБА_6 під час слідчого експерименту на стадії досудового розслідування та його показань безпосередньо у судовому засіданні, то суд оцінює такі через призму особливостей його психічного захворювання та звертає увагу, що показання потерпілого мали певні неточності щодо часу вчинення злочину та його місця, деякі його відповіді були утруднені, що очевидно пов`язано з його поганою орієнтацією в часі та на місцевості.

Однак, в сукупності з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами справи показання потерпілого ОСОБА_6 , у повній мірі збігають з показаннями очевидців свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , які були ними надані на досудовому розслідуванні під час слідчих експериментів з їх участю, відображають основні обставини вчинення злочину, дії обвинуваченого стосовно нього як потерпілого щодо нанесення удару та не містять суттєвих розбіжностей, неточностей, які б впливали на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України настання наслідків у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, тому дії обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, суд відхиляє як безпідставні, оскільки висновком експерта № 86/22 від 10.05.2022 та висновком повторної судово-медичної експертизи від 26.07.2022 № 058/2022 підтверджено, що виявлені в потерпілого ОСОБА_6 ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

За встановлених конкретних обставин, вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджено в цьому кримінальному провадженні належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і внаслідок таких протиправних дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України суд не встановив.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

З урахуванням того, що обвинувачений добровільно частково відшкодував батькові потерпілого завдану матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 100 000 грн., тому суд відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнає таке часткове відшкодування шкоди, як пом`якшуючу покарання обставину.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України суд не встановив.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_10 раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, не працює.

Приймаючи рішення про міру покарання обвинуваченому, суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_10 від 02.09.2022, згідно з якою обвинуваченому надано соціально-психологічну характеристику, встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Орган пробації вказав, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_10 повинно бути пов`язано з позбавленням волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Також згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

З урахуванням викладеного, вирішуючи питання про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставин за яких воно було вчинено, в тому числі, передумови та причини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, під час якого було скоєно кримінальне правопорушення, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, а саме, те, що обвинувачений не перешкоджав досудовому розслідуванню, брав участь в усіх слідчих діях, не заперечував проти своєї причетності до подій, після вчиненого прийшов до потерпілого та його батьків попросити вибачення за вчинене, пропонував грошову допомогу на лікування потерпілого, під час судового розгляду, після неодноразових спроб та відмови батьків потерпілого через непогодження з сумою коштів отримувати матеріальне відшкодування, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду батькові потерпілого.

Суд зазначає, що врахування тяжкості, ступеня суспільної небезпеки злочину, як підстави для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Відтак, суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, молодий за віком, частково визнав свою вину так як причетний до подій, що мали місце 01.05.2022, жалкує про те, що так відбулось, настали негативні наслідки для потерпілого, однак такі не є невідворотними, послідовно і в повному обсязі надав показання суду щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, попросив вибачення в потерпілих під час судового розгляду, не допускав зловживання правом на захист, не перешкоджав встановленню усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до висновків якої враховуючи інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_10 , його спосіб життя, історію порушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, середній ризик його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд не залишає поза увагою думку потерпілої ОСОБА_7 щодо реальної міри покарання для обвинуваченого, однак суд зазначає, що така не є вирішальною для суду, а за конкретних обставин у цьому кримінальному провадженні, на переконання суду, така позиція потерпілої пов`язана з її негативним відношенням до обвинуваченого, який спричинив тяжкі тілесні ушкодження її сину, який є інвалідом І-ї групи, що обвинувачений, як вона це сприймає, не проявив моральності, повністю не відшкодував завданої їм матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

Щодо цивільного позову.

У цьому кримінальному провадженні цивільними позивачами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 пред`явлено позов до обвинуваченого ОСОБА_91 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з таких мотивів та положень закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми ЦПК.

Правові підстави стягнення матеріальної та моральної шкоди регламентовані Главою 82 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_8 законний представник потерпілого ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 завдану майнову шкоду в розмірі 131 408,73 грн, що складає суму витрат на придбання ліків для потерпілого та пального для поїздок до м. Львова в лікарню до потерпілого, витрат, понесених за найм житла на період лікування потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_10 позов в частині відшкодування витрат на лікування потерпілого, витрати на пальне визнав повністю та добровільно відшкодував законному представнику потерпілого ОСОБА_8 витрати на лікуванням потерпілого в сумі 100 000 грн, на підтвердження чого є письмова розписка. Заперечив щодо стягнення з нього витрат за оренду квартири, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи наявність письмових доказів - фіскальних чеків (Т. 1 а.с. 75-89, 182-189), якими стверджується факт понесення законним представником потерпілого його батьком ОСОБА_8 матеріальних витрат на придбання ліків та придбання пального ОСОБА_8 , суд вважає підставними в цій частині позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_8 і такі підлягають до задоволення на загальну суму 112 408,73 грн.

Як видно з письмової розписки (Т 3 а.с. 216) ОСОБА_8 22.08.2023 отримав від ОСОБА_10 100 000 гривень в рахунок часткового відшкодування завданої шкоди, заподіяної йому ОСОБА_10 внаслідок кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 , яка розглядається Турківським районним судом Львівської області за № 458/465/22.

У судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що отримані від обвинуваченого кошти в сумі 100 000 грн вважає відшкодуванням за спричинену йому кримінальним правопорушенням моральну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що обвинувачений визнав позов в частині понесених матеріальних витрат ОСОБА_8 на лікування потерпілого, а тому, такі кошти були добровільно ним відшкодовані. Це не є відшкодуванням моральної шкоди, оскільки, розмір такого відшкодування ОСОБА_8 обвинувачений визнав частково на суму 10 000 грн, а отже не міг відшкодувати 100 000 грн. Визначення розміру моральної шкоди належить виключно суду.

Оцінюючи такі доводи і заперечення, суд дійшов висновку, що передані ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_10 кошти в сумі 100 000 грн є відшкодуванням за завдану матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування потерпілого, яку обвинувачений визнав в межах пред`явленого цивільного позову і яка відповідає сумі таких витрат, які підтверджені доказами фіскальними чеками.

Право добровільно відшкодувати завдану шкоди належить виключно обвинуваченому, який на власний розсуд реалізував таке право та відшкодував завдану матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на лікування потерпілого.

При цьому суд враховує те, що позов в частині моральної шкоди ОСОБА_8 . обвинувачений ОСОБА_10 визнав лише на суму 10 000 грн, а визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду.

Відтак, з урахуванням добровільно відшкодованих обвинуваченим під час судового розгляду коштів ОСОБА_8 в сумі 100 000 грн, як відшкодування майнової шкоди, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 підлягає майнова шкода в сумі 12 408,73 грн (112 408,73 - 100 000 = 12 408,73).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 витрат за найм житла на період лікування потерпілого в сумі 19 000 грн. необхідно відмовити за недоведеністю, оскільки суду не подано належних доказів на підтвердження сплати таких коштів орендарю, тобто не доведено фактичного понесення таких витрат.

Так, згідно з п. 4.4. Договору (Т. 1 а.с.190-192) визначено, що орендар зобов`язаний протягом __ днів з моменту прийняття орендованого житлового приміщення перерахувати орендну плату за 1 місяць авансом.

Доказів такого перерахунку (сплати) суду не надано, а подані копія Договору найму житлового приміщення від 03.05.2022, Додаток № 1 до Договору від 03.05.2022, Акт прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 03.05.2022 є підтвердженням лише того, що сторони Договору (орендар та орендодавець) досягли згоди щодо умов Договору.

Вирішуючи позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих та законного представника потерпілого моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправність поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною шкодою потерпілому ОСОБА_6 та протиправною поведінкою, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

При цьому, наявність шкоди здоров`ю, завданої потерпілому ОСОБА_6 внаслідок вчиненого злочину, учасниками кримінального провадження не оспорюються та не ставиться під сумнів.

Відтак, потерпілий ОСОБА_6 має право на відшкодування моральної шкоди, яка йому завдана протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_10 .

У пред`явленому цивільному позові потерпілий ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, яка обґрунтована тим, що після вчиненого ОСОБА_10 щодо потерпілого кримінального правопорушення він почав значно гірше себе почувати, суттєво погіршився його психічний стан, що пов`язано з тим, що він ще до події злочину хворів помірною розумовою відсталістю з емоційно віковими та поведінковими розладами. Потерпілий став неспокійним, надмірно збудливим, дратівливим, наляканим, в нього погіршився нічний сон. Наслідки злочинних подій щодо потерпілого спричинили йому значні моральні страждання, байдужість обвинуваченого, який не вибачився перед ним, не допомагав під час лікування викликають біль, що заподіює нових моральних страждань.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав позов в цій частині, вказав, що його син є інвалідом з дитинства, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень син пережив сильні психічні страждання, фізичний біль, хірургічне втручання і для дитини це є непоправною травмою.

Обвинувачений ОСОБА_10 позов в цій частині визнав частково на суму 30 000 грн, оскільки він не визнає своєї вини в тому, що завдав потерпілому умисного удару, внаслідок якого були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а лише його штовхнув. Однак, є висновок експерта про тяжкість ушкоджень, а тому вважає, що до стягнення підлягає моральна шкода в розмірі 30 000 грн., при цьому, врахував свою матеріальну спроможність виплатити таку суму.

Оцінивши доводи та заперечення учасників кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду, а саме, дискреційним повноваженням суду, які забезпечуються, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, та викладом мотивів такого рішення в частині цивільного позову, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 25.09.2023 у кримінальному провадженні призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення якої було поставлено такі питання: 1) Чи була ситуація, що пов`язана з нанесенням ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що сталася 01.05.2022 року, психотравмуючою для ОСОБА_6 ? 2) Яка інтенсивність та тривалість психотравмуючого впливу зазначеної ситуації на ОСОБА_6 , внаслідок заподіяння останньому тілесних ушкоджень? 3) Якщо дана ситуація була психотравмуючою, то чи нанесено ОСОБА_6 , внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, що сталася 01.05.2022 року, моральну шкоду? 4) Який можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_6 страждання (моральну шкоду) з урахуванням психотравмуючих переживань, пов`язаних із нанесенням йому тілесних ушкоджень?

Як видно з висновку судово-психологічної експертизи від 12.03.2024 № 279, який складено судовим експертом-психологом Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_11 », для ОСОБА_6 ситуація, що досліджувалась за наданими матеріалами, є психотравмувальною. ОСОБА_6 спричинено фізичних та душевних страждань та нанесена моральна шкода. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_6 склав 264 000 грн.

Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психологічного стану.

Судовий експерт-психолог Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» ОСОБА_92 в судовому засіданні підтримала висновок від 12.03.2024 № 279, роз`яснила, що під час проведення експертизи був присутній ОСОБА_6 . Нею вивчалися всі матеріали кримінального провадження, але для написання акту нею досліджувалися лише ті матеріали кримінального провадження, що стосуються безпосередньо ОСОБА_6 : медична документація, його фізіологічні та психологічні страждання після цього, як він пережив цю ситуацію. При визначенні грошового еквіваленту заподіяної моральної шкоди потерпілому, визначенні глибини його душевних страждань виникали складнощі, що пов`язано з інвалідністю ОСОБА_6 .

Щодо таблиці визначення ступенів прояву факторів моральної шкоди фізичної особи (а.с. 6 висновку) пояснила, що бали при визначенні ступенів прояву факторів моральної шкоди виставлялися потерпілому в мінімальній кількості через те, що потерпілий має інвалідність 1-ї групи психічного захворювання та було складно дослідити глибину його душевних страждань. Ці бали визначалися відповідно до результатів пройдених потерпілим тестів відповідно до методики. Якщо б потерпілий ОСОБА_6 не мав інвалідності, яка пов`язана з психічним захворюванням, то сума моральної шкоди могла би бути в рази більшою.

Оцінюючи висновок експерта, з урахуванням наданих роз`яснень експертом ОСОБА_93 у судовому засіданні, суд погоджується з таким і враховує також роз`яснення, які викладені в п. 6.4. Методичних рекомендацій Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди", де зазначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з урахуванням викладеного, оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує тяжкість тілесних ушкоджень, які характеризуються за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, їх наслідки для здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , довготривале лікування, під час якого він переніс хірургічне втручання, що вплинуло на загальний стан його фізичного та емоційно-психологічного здоров`я, об`єктивно, викликало страждання, біль, страх, порушення спокою, спричинило втрату звичного способу життя, вимагало реабілітації та відновлення стану здоров`я.

Суд також бере до уваги той факт, що потерпілий ОСОБА_6 є особою з інвалідність І-ї групи, яка пов`язана з психічним захворюванням, що як роз`яснила експерт ОСОБА_92 утруднювало визначення точного грошового еквіваленту завданої моральної шкоди, оскільки потерпілий лише виконував методики, виявляв масивне тривожне реагування на ситуацію щодо подій, які з ним відбулись, що знаходило прояв у мові тіла, сльозах, почервонінні обличчя, проявляв масивну тривогу на ситуацію.

Відтак, з урахуванням викладеного, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції потерпілому за завдані протиправними діями обвинуваченого фізичні, душевні та психічні страждання, тяжкість та тривалість вимушених змін у його житті, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково в розмірі 264 000 грн.

Такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та категорії злочину, вчиненого обвинуваченим, яке за направленістю умислу характеризується умисною виною.

При цьому, суд враховує як шкоду, яка завдана здоров`ю потерпілого, оскільки в його житті та здоров`ї відбулись негативні зміни, так і реальну можливість обвинуваченого компенсувати завдану моральну шкоду, виходячи із наявних відомостей про його майновий стан, зокрема, що він працездатний, не працює.

Щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 та законному представнику потерпілого ОСОБА_8 , яку вони оцінили кожен по 200 000 грн., то вирішуючи цивільний позов в цій частині, суд дійшов такого висновку.

У цивільному позові потерпіла ОСОБА_7 , законний представник потерпілого ОСОБА_8 вказали, що кримінальним правопорушенням, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_10 їм було завдано моральну шкоду, оскільки вони як батьки потерпілого ОСОБА_6 , який є інвалідом з дитинства, разом з ним переживали фізичний біль та страждання, перенесли сильний стрес, що змінило їх спосіб життя. Наслідки після отриманих тілесних ушкоджень, лікування сина знайшли прояв у тому, що в їх сина погіршився сон, він став лякливим, має надмірну настороженість. Вони як батьки потерпілого також боляче сприйняли те, що обвинувачений не вибачився за вчинене, не допомагав у лікуванні та реабілітації їх сина.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 додатково пояснила, що внаслідок подій з її сином, вона як мама, пережила сильний стрес, що відбилось на її здоров`ї та через що цього року проходила лікування. Вона весь час, після спричинення тілесних ушкоджень, була поруч з сином у лікарні, який переніс хірургічне втручання, хвилювалась не лише за його здоров`я, а й життя. Переживання за сина продовжуються й досі, оскільки в нього залишились наслідки після отриманих ушкоджень, він має підвищений тиск, постійно вживає таблетки.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_8 додатково зазначив, що пережив моральний стрес після спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень його сину. Він втратив сон, перебував у стресі, викликаному переживаннями за життя та здоров`я сина, який проходив тривале лікування з хірургічним втручання. Кожен день він їздив до м. Львова в лікарню до сина. Внаслідок пережитого погіршився стан його здоров`я, був порушений звичний спосіб його життя, що тривай й досі.

Обвинувачений ОСОБА_10 позов в цій частині визнав частково на суму 10 000 грн., при цьому зазначив, що ОСОБА_7 немає права вимагати такого відшкодування, а також враховує свою матеріальну спроможність щодо відшкодування такої шкоди.

Оцінюючи такі доводи та заперечення суд дійшов такого висновку.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

ОСОБА_7 визнана потерпілою в цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_8 є законним представником потерпілого ОСОБА_6 і з урахуванням встановлених обставин у цьому кримінальному провадженні вони як батьки потерпілого зазнали моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого щодо їх сина ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд відхиляє заперечення обвинуваченого та його захисника щодо того, що ОСОБА_7 не має права вимагати відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує, що цивільні позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 безсумніву зазнали втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо їх сина ОСОБА_6 Тяжкість завданих потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, їх наслідки беззаперечно викликали душевні переживання, стрес та тривогу за життя та здоров`я їх сина, який є особою з інвалідністю. Такі обставин вплинули на їх звичний спосіб життя, вимагали вимушених змін, що було пов`язано, зокрема,з тривалим лікуванням їх сина, доглядом за ним.

Водночас, суд відхиляє та не бере до уваги доводи та докази ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - медичні документи (Т.5 а.с. 217-225) щодо їх стану здоров`я після вчиненого злочину і до цього часу, оскільки такі не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами.

Тому, з урахуванням викладеного, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення в розмірі 25 000 грн кожному.

Щодо витрат на правову професійну допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Як видно з цивільного позову в цьому кримінальному провадженні попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат на правничу допомогу складає 20 000 грн.

У судовому засіданні 25.06.2024 під час судових дебатів представник цивільних позивачів адвокат ОСОБА_9 зробив заяву про те, що розмір та докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу буде поданий відповідно до вимог ЦПК України після ухвалення судового рішення в справі.

17.07.2024 після закінчення судових дебатів адвокат ОСОБА_9 подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів понесених витрат на професійну правову допомогу. У заяві, долученій до клопотання, адвокат ОСОБА_9 з покликанням на ч. 1 ст. 246 ЦПК України просить стягнути з ОСОБА_10 на користь законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 000 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Покликаючись на ч. 1 ст. 246 ЦПК України, адвокат ОСОБА_9 не навів поважних причин того, що ним не можуть бути подані докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат до закінчення судових дебатів.

Заява адвоката ОСОБА_94 про вирішення питання про судові витрати в порядку, визначеному ч. 1 ст. 246 ЦПК України, не відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо змісту вироку, та чинний КПК України не містить норм права щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення вироку суду. Усі питання щодо процесуальних витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, вирішуються під час ухвалення вироку, про що зазначається відповідно в мотивувальній та резолютивній частині вироку.

Відтак, враховуючи те, що суду не було подано документально підтверджених процесуальних витрат на правову допомогу, тому в задоволені таких суд відмовляє.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту в нічний час

необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Щодо речових доказів.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат немає.

Керуючись ст. 366-368, 371, 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_10 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та з покладенням на нього відповідно до ч.1,3 ст.76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Задоволити частково цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 12 408,73 грн (дванадцять тисяч чотириста вісім гривень сімдесят три копійки) та завдану моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 264 000 грн (двісті шістдесят чотири тисячі гривень).

У решті позову відмовити.

Речові докази - куртку гірчичного кольору з пошкодженнями повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 18.07.2024.

Суддя ОСОБА_1