Провадження № 1-кс/333/320/24
УХВАЛА

15 січня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у повідомленні про кримінальне правопорушення військовослужбовцем вказаної військової частини.

У своїй скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що 15.09.2023 року уповноважена особа військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі із повідомленнями про вчинення старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини.

30.11.2023 року від заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_6 надійшов лист-відповідь від 22.11.2023 року, з якого стало відомо, що за результатами вказаного повідомлення військової частини до ЄРДР відомості про скоєння солдатом ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України не були внесені.

Враховуючи вимоги ст.214 КПК України в частині внесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання повідомлення, такі дії уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, на думку ОСОБА_3 , свідчать про їх бездіяльність, яка виразилася у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей.

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 у своїй скарзі просить слідчого суддю зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, внести відповідні відомості до ЄРДР про вчинення солдатом вказаної військової ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі відомостей уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 року.

У судове засіданні представники військової частини НОМЕР_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополіне з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

У своїй скарзі ОСОБА_4 просив скаргу розглянути за відсутності представника військової частини НОМЕР_1 .

Від заступника керівника першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_6 надійшов лист щодо розгляду скарги ОСОБА_3 без їхньої участі, просили у задоволенні скарги відмовити.

Розглянувши скаргу ОСОБА_3 , дослідивши долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 КПК України. Зокрема, відповідно до пункту 1 вказаних частини та статті КПК України на стадії досудового розслідування можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, системний аналіз змісту норми частини 1 статті 214 КПК України свідчить про те, що бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка є предметом оскарження в порядку статті 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Встановлено, що 15.09.2023 року командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі із повідомленнями про вчинення старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини.

У своїй заяві ОСОБА_7 вказав, що 16.03.2023 року ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 22.06.2023 року старший солдат ОСОБА_5 відбув на проходження медико-соціальної експертної комісії до м. Запоріжжя. З пояснень майора ОСОБА_8 . 10.07.2023 року ОСОБА_5 були здані відповідні документи в обласне бюро МСЕК м. Запоріжжя, проте останній у розташування військової час тини так і не повернувся.

З матеріалів, наданих слідчому судді представником Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі вбачається, що ОСОБА_5 був призваний у березні 2022 року.

27.01.2023 року ОСОБА_5 було проведено огляд військово-лікарської комісії, діагноз: наслідки вогнепального кульового проникаючого поранення від 08.10.2022 року, поранення важкого ступеня. Висновок: придатний до військової служби, протипоказана служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах.

24.07.2023 року ОСОБА_5 був оглянутий медико-соціальною експертною комісією, яка встановила йому інвалідність ІІІ групи у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена до 01.08.2024 року. Рекомендовано: амбулаторне та стаціонарне лікування за призначенням хірурга, сімейного лікаря, санаторне-курортне лікування.

Таким чином, встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 проходив медико-соціальну комісію до 24.07.2023 року (включно), а не до 10.07.2023 року як зазначено командиром військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, після проходження вказаної комісії ОСОБА_5 було рекомендовано пройти у т.ч. стаціонарне лікування та санаторне-курортне лікування.

На цей час невідомо, чи продовжив ОСОБА_5 після 24.07.2023 року амбулаторне, стаціонарне або санаторне-курортне лікування. Такі обставини не були з`ясовані і під час службового розслідування, проведеного керівництвом військової частини НОМЕР_1 .

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК України).

Згідно з частиною 4 статті 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження (частина 5 статті 214 КПК України).

Згідно з частиною 1 статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Отже, кримінально-процесуальне законодавство передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, але не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, а лише тих, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Тобто, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення такого кримінального правопорушення.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

Слідчий суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

Водночас, в даному випадку вважаю, що скарга представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність ознак бездіяльності у діях уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, в частині не внесення відомостей, зазначених у заяві ОСОБА_9 від 15.09.2023 року до ЄРДР, а тому не вбачаю підстав для задоволення скарги останнього.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Водночас, положення вказаної частини статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р (ІІ)/2020 у справі № 3-180/2018(1644/18). Тому, ОСОБА_10 має право оскаржити це рішення слідчого судді у порядку ст.395 КПК України.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Сскаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 15.01.2024 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1