Справа № 527/2356/24
провадження № 1-кс/527/542/24
УХВАЛА

іменем України

29 серпня 2024 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000508, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000508, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

У своєму клопотанні слідчий зазначив, що у провадженні слідчого відділу ВП№1 КРУП ГУ НП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 від 20 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.

20.08.2024 року близько 10 год. 40 хв. працівниками ДЕІ Центрального округу поблизу с. Кагамлик, Градизької ОТГ, Кременчуцького району, Полтавської області, було виявлено два автомобілі, "ЗІЛ" д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які здійснювали злив відходів без відповідних дозвільних документів, чим здійснювали забруднення земель.

21.08.2024 року в ході огляду місця події, земельної ділянки між населеними пунктами с-ще Градизьк та с. Кагамлик за координатами 49,275488Пн. 33,086483Сх. виявлено автомобіль «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, з асенізаційною цистерною та автомобіль «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, з асенізаційною цистерною. В ході огляду було відібрано зразки грунту в місці виявлення зливу відходів, а також відібрано зразки вмісту цистерн автомобілів «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 та «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 . Вантажні автомобілі «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, з асенізаційною цистерною та автомобіль «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, з асенізаційною цистерною, вилучено та повернуто власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобілі: - «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, з асенізаційною цистерною, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 ; - «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, з асенізаційною цистерною, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 .

Оскільки в кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінального правопорушення і відповідає вимогам ст. 167 КПК України, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на майно: автомобіль «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, з асенізаційною цистерною та автомобіль «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, з асенізаційною цистерною.

У судове засідання слідчий не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, клопотання підтримував.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явилися, представник власника майна направив пояснення щодо клопотання про накладення арешту, у якому прохав відмовити у задоволені клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановив наступне.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: - вантажний автомобіль «ЗІЛ 4331» д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, з асенізаційною цистерною, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 ; - вантажний автомобіль «ЗІЛ 433112» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, з асенізаційною цистерною, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , шляхом заборони власнику можливості користуватися та розпоряджатися будь-яким способом зазначеним майном, окрім можливості вчинення відповідними особами необхідних дій із вказаними предметами як речовими доказами (огляд, слідчий експеримент, призначення експертиз, експертні дослідження тощо) без залишення на майданчику вилучених транспортних засобів ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1