Справа № 711/3101/24
Провадження № 1-кп/539/235/2024
УХВАЛА
Іменем України
13 листопада 2024 року м. Лубни
Колегія суддів Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
особи, яка заявила клопотання, ОСОБА_9 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Канів, Черкаської області, громадянки України, українки, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Канів, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_5 , мешканця АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_7 , мешканця АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Полтава, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_9 , мешканки АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_7 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_12 , мешканця АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_8 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця смт. Голоби, Ковельського району, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_14 , мешканця АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_9 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженки смт. Велика Писарівка, Великописарівського району, Сумської області, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_16 , мешканки АДРЕСА_17 , РНОКПП НОМЕР_10 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_18 , мешканця АДРЕСА_19 , РНОКПП НОМЕР_11 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, -
У С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив: повернути ОСОБА_9 (фізичній особі у якої було вилучено) його власне майно, яке було вилучено 25.04.2023 року працівниками ДБР під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_20 , як майно, яке було визнано речовими доказами і на яке не було накладено арешт, а саме:
мобільний телефон Xiaomi Redmi Model 2003J15S6 з карткою пам`яті МісrоSD у чохлі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_12 ІМЕІ: НОМЕР_13 ;
банківські карти № НОМЕР_14 (золота універсальна ПриватБанку), № НОМЕР_15 (карта для виплат ПриватБанку), № НОМЕР_16 (золота карта для виплат НОМЕР_17 );
грошові кошти в сумі 10 600 доларів США;
грошові кошти в сумі 1 050 Євро;
записник-книжка з чорновими записами.
мобільний телефон Xiaomi Redmi Model 2003J15S6 з карткою пам`яті МісrоSD у чохлі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_12 ІМЕІ: НОМЕР_13 ;
банківські карти № НОМЕР_14 (золота універсальна ПриватБанку), № НОМЕР_15 (карта для виплат ПриватБанку), N° НОМЕР_16 (золота карта для виплат ІНФОРМАЦІЯ_12 );
грошові кошти в сумі 10 600 доларів США;
грошові кошти в сумі 1 050 Євро;
записник-книжка з чорновими записами.
Виилучені речі є його особистим майном, яке було ним набуте протягом тривалої трудової діяльності, а вилучені грошові кошти є його власним заощадженням від офіційних джерел.
На підтвердження джерела походження грошових коштів, у тому числі для придбання вилученого під час обшуку мобільного телефону та грошових коштів у іноземній валюті, слугують наступні документи, а саме:
Форма ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу»;
Форма ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу»;
Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору;
Довідка про нарахування допомоги по безробіттю.
Станом на сьогодні виникла крайня необхідність у користуванні вилученими грошовими коштами, оскільки є потреба у його проходженні регулярного щорічного лікування (два-три рази на рік) (згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 711 (вікова категорія від 18 років і старше)) у зв`язку з тим, що він являється особою з обмеженими фізичними можливостями (призначений інвалідом третьої групи (про що зазначено у довідці до акта огляду МСЕК (серія 10 ААБ № 340274))), а враховуючи не великий розмір пенсійних виплат, фактично залишили його без засобів до існування у тому числі до можливості регулярного придбання необхідних ліків та проходження регулярного лікування.
Крім того, він на постійній основі проживає разом із своєюі матір`ю, яка відповідно до чинного законодавства України має статус непрацездатної особи. Стаття 51 Конституції України та стаття 202 Сімейного кодексу України визначають, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Не виконання даного обов`язку може тягнути за собою притягнення, як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. Так, той факт, що серед вилученого майна було вилучено і його власні заощадження у формі грошових коштів, перешкоджає реалізації встановленого чинним законодавством України його обов`язку перед матір`ю (і взагалі перед батьками), а отже і може тягнути до притягнення до вищезазначеної відповідальності.
Крім того, відповідно до листа-відповіді Печерського районного суду міста Києва за підписом голови Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_19 від 26.04.2024 № 04/1720/2024 він взагалі не був учасником судового розгляду у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку.
Також, дане твердження зазначене у самому протоколі обшуку (далі - Протокол), а саме: «... яким відповідно до ст.ст. 11, 13, 15, 223 КПК України роз`ясненні їх права та обов`язки: бути присутнім при всіх діях, які проводяться, ставити запитання, робити зауваження, що підлягають занесенню до протоколу, по закінченню слідчих (розшукових) дій завірити своїм підписом в протоколі факт, зміст і результати цієї дії».
Так, за результатами проведеного обшуку було встановлено, що заявлених для обшуку речей не виявлено. На підставі вищезазначених положень КПК України, по закінченню даної слідчої (розшукової) дії щодо невиявленності заявлених для обшуку речей адвокатом ОСОБА_20 було зроблено відповідну заяву, яку занесено до Протоколу. Після чого даний Протокол було підписано присутніми під час даного обшуку, у тому числі працівниками ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та понятими ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Заперечень щодо даного факту жодною присутньою при обшуку особою зроблено не було, до Протоколу жодного заперечення ними також не внесено, що у свою чергу свідчить про погодження із даним фактом.
Отже, це свідчить що відшуковуваних речей так і не знайдено (звісно і не могло бути знайдено, адже він не має жодного відношення до цієї справи), а вилучені речі слідчі ДБР, або не мали право вилучати, або у кращому випадку, на підставі положень зазначених у ч. 7 ст. 236 КПК України, могли лише мати статус тимчасово вилученого майна. І отже слідчі ДБР або прокурор подали клопотання до слідчого суді/суду з метою так званої «легалізації» вже проведеного обшуку із зазначеним переліком тимчасово вилученого майна і отримано прямий дозвіл на вилучення цього тимчасово вилученого майна, а не на майно яке планувалось відшукати.
У той же час, слідчий ДБР ОСОБА_26 своєю постановою від 25.04.2023 визнав тимчасово вилучене майно речовими доказами, про що зазначено у листі-відповіді від 24.11.2023 № В-6810/10-2-02-01-8537/23, а саме: «Відповідно до ст. 98 КПК України, постановою слідчого від 25.04.2023 вилучені речі і документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та зберігаються при матеріалах кримінального провадження».
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Крім того, зазначене майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.
З огляду на те, що він не має жодного відношення до цієї справи вилучені у нього речі та грошові кошти не можуть бути визнані речовими доказами.
Визнання постановою слідчого майна, речовими доказами у кримінальному провадженні, зважаючи на наведену вище норму ч. 1 ст. 100 КПК України, не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт такого майна з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у випадку не подання слідчим, прокурором клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у визначений КПК України термін, дане вилучене майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено, чого уповноваженими працівникоми ДБР так і не було здійснено до цього часу.
Отже, вищезазначене свідчить про бездіяльність слідчого ДБР, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у строк, визначений КПК України. Бездіяльність слідчого ДБР в частині неповернення мого майна має систематичний та триваючий характер (оскільки така бездіяльність має лише початковий момент, однак не має кінцевого). Даний факт сприяє обмеженню його прав та законних інтересів, а також має обтяжливий характер.
Таким чином, законних підстав утримувати належне йому майно в рамках зазначеного вище провадження не має. Неповернення належного йому майна є протиправним та таким, що порушує вимоги КПК України та права власника, які закріплені ст. 41 Конституції України.
Але у той же час на його звернення щодо підстав для проведення обшуку та щодо повернення його майна слідчий ДБР ОСОБА_26 надав постанову від 24.05.2023 «про повну відмову в задоволенні клопотання», у якій у тому числі зазначено, що:
«Розглянувши вказане клопотання ОСОБА_9 з врахуванням положень кримінального процесуального законодавства та загальних засад кримінального судочинства, приходжу до висновку про необхідність у повній відмові в його задоволенні з наступних підстав.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що поряд з злочинною організацією, яка займається незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та збутом наркотичних засобів, психотропних речовин в особливо великому розмірі на території м. Черкаси та Черкаської області діє організована злочинна група, яку очолює ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залучив до злочинної діяльності свою дружину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також інших осіб, які мають відношення до закупівлі прекурсорів, виготовлення з метою збуту психотропних речовин (амфетаміну, 4-ММС (4-метилметкатинон), РУР) в особливо великих розмірах, а також їх збут та контроль осіб, які здійснюють роздрібний та оптовий збут психотропних речовин шляхом відправок через мережу «Нової пошти», закладок або особисто з рук в руки.
Вважає, що слідчий ДБР ОСОБА_26 обвинувального вироку суду (що набрав законної сили) звинуватив його у протизаконних діях, до яких він не має жодного відношення чим, на його думку, порушив: ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
Прізвища осіб, які зазначені в постанові слідчого ДБР ОСОБА_27 від 24.05.2023 «про повну відмову в задоволенні клопотання» та осіб, які у подальшому зазначені в обвинувальному акті йому не відомі, участь у будь-яких протиправних діях, в яких його звинувачує слідчий ДБР ОСОБА_26 та будь-яких інших протиправних діях він не приймав.
За весь час проведення досудових дій, на момент проведення обшуку та до цього часу його жодного разу не викликали до ДБР, або до іншого правоохоронного органу для надання будь-яких пояснень по даному питанню, хоча згідно постанови слідчого ДБР ОСОБА_27 від 24.05.2023 «про повну відмову в задоволенні клопотання», обвинувачуюсь ним у тому, що - цитата «я є однією із осіб, яка придбавав наркотичні засоби та психотропні речовини, здійснював їх роздрібний збут на території м. Черкаси та Черкаської області».
На підставі вищезазначеного вважає, що відбулось штучне (умисне/ не умисне) створення доказів обвинувачення, або інша фальсифікація доказів, або використано факти, які не відповідають дійсності, які слугували підставою для його попереднього обвинувачення слідчим ДБР ОСОБА_28 подальшого їх надання слідчим(и) ДБР до розгляду під час звернення до слідчого судді з клопотанням про так звану "легалізацію" необхідності проведення обшуку через два дні після фактичного проведення даного обшуку, що у свою чергу є фактичним «узаконенням» незаконних, у даному випадку, дій працівників ДБР. Таким чином, на його думку, наявна ознака спроби притягнення слідчим ДБР ОСОБА_28 завідомо невинної особи ( ОСОБА_9 ) до кримінальної відповідальності.
Крім того, на його думку, слідчий ДБР ОСОБА_26 з метою приховування щодо нього своїх незаконних дій міг повторно надавати вищезазначену сфальсифіковану (умисно/не умисно) доказову базу слідчим суддям при розгляді його клопотань (скарг) на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого його майна.
У його зверненні від 05.09.2023 № 1 до слідчого ДБР ОСОБА_27 про надання йому копій документів (в частині що стосуються його), які слугували підставою для обвинувачення його в протиправній діяльності слідчий ДБР ОСОБА_26 у свойому листі-відповіді від 13.09.2023 №В-4852/10-2-02-01 -8352/23 спростував попередні свої звинувачення в його адресу (зазначені у постанові від 24.05.2023 «про повну відмову в задоволенні клопотання»), які слугували підставою для попереднього проведення обшуку за місцем його проживання, незаконного вилучення його майна та відмови у його поверненні.
Так, у листі - відповіді слідчого ДБР ОСОБА_27 від 13.09.2023 №В-4852/10- 2-02-01-8352/23 зазначено, що: «Стороною обвинувачення не наводилось жодних відомостей про Ваше обвинувачення чи винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, яка встановлюється виключно обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Обставини встановлені оперативними працівниками ДБР, які наводились у постанові слідчого про повну відмову в задоволені клопотання від 24.05.2023, перевірялись слідчим суддею при легалізації проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_20 та надані прямого дозволу на відшукання та вилучення певних речей та документів.
Таким чином, слідчий ДБР ОСОБА_26 , самостійно спростував попередні підстави для проведення обшуку, а отже і спростував «Обставини встановлені оперативними працівниками ДБР, які наводились у постанові слідчого про повну відмову в задоволені клопотання від 24.05.2023, перевірялись слідчим суддею при легалізації проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_20 та надані прямого дозволу на відшукання та вшучення певних речей та документі», а отже і не було підстав для не повернення його майна.
Його твердження щодо необґрунтованості попереднього звинувачення слідчим ДБР ОСОБА_28 підтверджується ненаданням йому, під час проведення досудового розслідування, жодного статусу (у тому числі особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні), не викликанням його слідчим(и) ДБР для з`ясування обставин справи, або надання будь-якої іншої інформації, яка могла би бути корисною для досудового розслідування в частині спростування сфальсифікованих, на його думку, (умисно/не умисно) звинувачень щодо нього, а також відсутності його прізвища в обвинувальному акті переданому до суду для розгляду по суті (перелік осіб зазначених в обвинувальному акті наведено в листі-відповіді Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2024 № 711/3101/24/9682/2024).
З огляду на його статус у даній справі, доступу до матеріалів справи в частині, що його стосуються, він не має, ухвали про "легалізацію" проведеного обшуку йому не надано, тому у нього не має змоги, як спростувати вищезазначене звинувачення слідчого ДБР ОСОБА_27 , так і ефективно себе захистити в кримінальному провадженні.
Крім цього, при розгляді попереднього його клопотання від 08.08.2024 судом не надано оцінку вимозі законодавства України щодо якнайшвидшого повернення його майна відповідно до вимог зазначених у ч. 1 ст. 100 КПК України.
Крім усього іншого, як в супровідному листі-відповіді слідчого ДБР ОСОБА_27 від 07.09.2023 № В-4675/10-2-02-01-6153/23 так і в листі-відповіді слідчого ДБР ОСОБА_27 від 24.11.2023 № В-6810/10-2-02-01-8537/23 зазначена мета проведення обшуку, а саме: «Постановою слідчого від 25.04.2023 прийнято рішення про проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_20 . з метою відшукання й вилучення речей, документів, відомостей щодо вчинення тяжких, особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у тому числі: речовин (рідин) схожих на наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, прекурсори, інших інгредієнтів, обладнання і допоміжних засобів з їх виготовлення, фасування, пакування, документів з посвідчення особи, розписок, доручень, документів на відкриття банківських рахунків та банківських карток, самих банківських карток, документів щодо придбання у власність та передачі права власності на рухоме та нерухоме майно, інші матеріальні цінності, комп 'ютерна техніка, магнітні та електронні, цифрові носії інформації, засоби мобільного та Інтернет зв 'язку, фотографії, чорнові записи, записні книги, блокноти, в яких можуть міститись відомості про здійснення злочинних дій, а також інших предметів і документів, грошових коштів та інших матеріальних цінностей, здобутих злочинним шляхом чи пристосованих до вчинення злочину, які будуть доказами під час судового розгляду» ( далі - Мета).
Право на недоторканність житла не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, чітко визначених у законі. Підстави для такого обмеження передбачені в ст. 233 КПК України, відповідно до якої ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Цією самою статтею визначено, що правоохоронці мають право до постановлення ухвали слідчого судді лише увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Саме правова конструкція «врятування майна» необгрунтовано було трактовано слідчими ДБР, як те про що зазначено у Меті, що повністю не відповідає букві й духу закону. Використовуючи таку химерну підставу для проникнення до мого житла до постановлення ухвали слідчого судді, як те про що зазначено у Меті, представники сторони обвинувачення застосували безумовні штучні мотиви для обмеження цього фундаментального права, що нівелювало механізм законодавчого захисту недоторканності приватного володіння.
Слід зауважити, що здійснюючи невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою порятунку майна, орган досудового розслідування не може наперед встановити, що речі, гроші, інші цінності тощо, які знаходяться у такому житлі чи володінні, є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберігають на собі його сліди чи набуті кримінально протиправним шляхом. Здійснюючи «порятунок» майна у випадках, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач чи прокурор не в змозі оцінити таке майно на предмет відповідності критеріям ст. 98 КПК України з тим, аби обґрунтувати необхідність проникнення
потребою вилучити моє майно і надати йому статус «речового доказу», адже сама обстановка невідкладності виключає можливість сторони обвинувачення встановити, чи майно, яке необхідно зберегти, є речовим доказом у кримінальному провадженні чи ні. І взагалі не може орган досудового розслідування наперед знати чи буде те чи інше моє майно доказом під час судового розгляду (про що стверджує слідчий ДБР ОСОБА_26 у Меті та що у свою чергу свідчить про факт попереднього його звинувачення ним).
Він як законний власник свого майна нікому інформацію щодо його можливого знищення саме ним не надав, і не міг надати адже він цього взагалі не планував робити. Інший факт, що свідчить про те, що у проведеному так званому «невідкладному обшуку» відсутні ознаки невідкладності, є і те, що підготовка до нього проводилась заздалегідь.
У зазначеній слідчим ДБР ОСОБА_28 меті проведеного обшуку відсутнє посилання на будь-яке врятування, і зовсім не йдеться про врятування майна.
Таким чином, працівники ДБР здійснюючи досудове розслідування, вдалися до методу (а саме проведення обшуку за місцем його проживання без попереднього отримання ухвали суду/слідчого судді), який прямо суперечать завданням кримінального провадження. Довільне трактування положень Кримінального процесуального кодексу України та зловживання недосконалістю юридичної техніки процесуального закону мають наслідком грубе порушення прав людини, зокрема щодо недоторканності житла. Останнє закріплено у ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 Кримінального процесуального кодексу України, що в сукупності складають кримінальне процесуальне законодавство України, яким визначається порядок кримінального провадження на території України.
В судовому засіданні ОСОБА_9 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що майно, вилучене під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , є речовими доказами по даному кримінальному провадженню, а тому їх доля повинна бути вирішена під час ухвалення вироку.
Колегія суддів заслухавши ОСОБА_9 , з`ясувавши думку прокурора, дійшла такого висновку.
Надалі 27.04.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_29 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_20 .
В ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_29 від 25.04.2023, якою надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_20 , чітко вказано майно, що підлягає вилученню.
Згідно постанови про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_30 від 25.04.2023 мобільний телефон Xiaomi Redmi Model 2003J15S6 з карткою пам`яті МісrоSD у чохлі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_12 ІМЕІ: НОМЕР_13 ; банківські карти № НОМЕР_14 (золота універсальна ПриватБанку), № НОМЕР_15 (карта для виплат ПриватБанку), № НОМЕР_16 (золота карта для виплат НОМЕР_17 ); грошові кошти в сумі 10 600 доларів США; грошові кошти в сумі 1 050 Євро; записник-книжка з чорновими записами, вилучені під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що для законного утримання майна, вилученого внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, немає потреби звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України.
Так, згідно ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Таким чином, оскільки майно, про повернення якого просить ОСОБА_9 , може бути використане як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, на даний час відсутні законні підстави для повернення майна, дозвіл на виявлення та вилучення якого наданий у передбаченому законом порядку та яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 100, 315 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання ОСОБА_9 , про повернення майна - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 14 листопада 2024 року о 12 год. 00 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3