Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3779/24
Провадження № 1-в/553/473/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного вироком покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із згаданим клопотанням, в якому прохає звільнити його від покарання призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.03.2023.

Заявлене клопотання обґрунтовує тим, що засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч.4 ст.185 КК України, сума викраденого майна складає 3000 грн. У зв`язку із внесенням змін до КУпАП та наявністю тяжких захворювань прохає звільнити під покарання призначеного цим вироком.

В судовому засіданні засуджений заявлене клопотання підтримав, пояснив, що прохає звільнити його від покарання саме у зв`язку із змінами законодавства. Пояснив, що має серйозні захворювання, однак до медичної частини з приводу розгляду лікарською комісією питання про звільнення за станом здоров`я не звертався і такий висновок у відношенні нього не надався.

Представник установи виконання покарань вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечив, вказуючи, що вчинене діяння, за яке ОСОБА_5 засуджений вироком від 01.03.2023, з огляду на вартість викраденого майна, є кримінально-караним.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши приєднані до клопотання матеріали та особову справу засудженого, суд зазначає про наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн.

Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2023 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання на підставі ст.ст.71,72,80 КК України у виді 5 років 10 днів позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення у жовтні 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, якими завдано матеріальних збитків на суму 3051 грн, що відповідно складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за вчинення якого ОСОБА_5 був засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.03.2023, залишається кримінально караним, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, перевищує граничну вартість майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування у відношенні обвинуваченого положень ч.2 ст.74 КК України та звільнення його від призначеного вироком суду за ч.4 ст.185 КК України покарання.

Щодо посилань засудженого на стан здоров`я, то суду не було надано відомостей про наявність у ОСОБА_5 такого захворювання, яке є підставою для звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи, що суд вирішує виключно ті питання, що внесені учасниками на його розгляд, у задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити.

Водночас, суд звертає увагу, що за матеріалами особової справи ОСОБА_5 також був засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.02.2021, питання про приведення у відповідність якого учасниками перед судом не порушувалось. За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні 24.01.2021 крадіжки майна на суму 500 грн та відповідно має право на звернення до суду із відповідним клопотанням про вирішення питання щодо звільнення від покарання за цим вироком.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного вироком покарання відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1