Провадження № 1-в/337/139/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі подання начальника Пологівського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15.07.2020 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, 75, 76 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавленні волі з іспитовим строком 3 роки,

про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2024 начальник Пологівського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області звернулася до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про приведення вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 15.07.2020 відносно ОСОБА_3 , який засуджений за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, у відповідність до норм чинного законодавства.

В обґрунтування подання зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у 2020 році становить 2102 грн. Згідно вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 15.07.2020, сума заподіяних ОСОБА_3 збитків за епізодом від 27.05.2020 становить 1393,35 грн., за епізодом від 28.05.2020 668,06 грн. При цьому посилається на зворотну дію в часі закону про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ст. 5, ст. 74 КК України).

У судове засідання учасники справи не з`явились. Начальник Пологівського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області ОСОБА_4 надіслала до суду заяву про розгляд подання у її відсутність, просить його задовольнити.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України, суд вважає, що неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через наступне.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 15.07.2020 ОСОБА_3 визнаний винуватим за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185, ч.1 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 роки з покладанням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

Вирок набрав законної сили 17.08.2020.

З 20.08.2020 вирок відносно ОСОБА_3 перебуває на виконанні Пологівського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області.

За правилами п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках передбачених частинами 2, 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини 1 статті 537 цього Кодексу відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок ( п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК).

Згідно з Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» територіальну підсудність Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом міста Запоріжжя.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України ).

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким визначено, що адміністративним правопорушенням відповідно до ст.51 КУпАП є дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаним законом підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється положеннями ст.51 КУпАП, тим самим визначена нижня межа цього параметру для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна (статті 185, 190, 191 КК України), адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем саме у ст.51 КУпАП.

Отже, із часу набуття чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України настає, якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Зміни до ст. 51 КУпАП, які стосуються збільшення розміру вартості викраденого майна для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, в розумінні ст.3, 5 КК України є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує (усуває) кримінальну протиправність діяння, предметом посягання якого було майно на суму, що не перевищує 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказані зміни мають зворотню дію в часі.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі №278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Зі змісту вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 25.06.2021 вбачається, що ОСОБА_5 визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, а саме за епізодами:

від 27.05.2020 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, а саме за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1393,35 грн, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло;

від 28.05.2020 за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) на загальну суму 668,06 грн, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення та житло.

З урахуванням вказаних змін, встановленого станом на 01.01.2020 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також положень підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV, ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, кримінальна відповідальність за викрадення майна у 2020 році настає лише у тому разі, коли вартість майна перевищує 2102 гривень.

Таким чином встановлена вироком матеріальна шкода за обома епізодами не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів громадян, а саме 2102 грн.

Водночас, згідно зазначених вище правових висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024, такі діяння залишаються кримінально карними, оскільки можуть підпадати під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи).

ОСОБА_3 засуджений за діяння, які мають таку кваліфікуючу ознаку як «проникнення у житло», «проникненням у інше приміщення та житло».

При цьому на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а в порядку ст. 537, 539 КПК України не передбачено.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Отже, іспитовий строк для ОСОБА_3 за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 15.07.2020 розпочався 15.07.2020 та закінчився 15.07.2023.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про невиконання в період іспитового строку засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків або вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказані обставини свідчать, що на момент звернення органу пробації до суду, ОСОБА_3 за умови виконання ним покладених на нього обов`язків та не вчинення нового кримінального правопорушення, вважається таким, що не має судимості в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.

Будь-якої інформації, що уповноважений орган пробації звертався до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням або про звільнення засудженого від призначеного йому покарання після закінчення іспитового строку, про судові рішення, прийняті за результатами розгляду таких подань, про підставі, які були перешкодою для звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що наразі подання органу пробації є необґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для його задоволення відсутні.

Керуючись ст. 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Пологівського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1