Справа №: 398/1873/24
провадження №: 1-кп/398/317/24
ВИРОК

Іменем України

"27" листопада 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001609 від 08.10.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дійте не маючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , 07.10.2023 близько 16 год. 30 хв., в порушення вимог ст. ст. 3, 19, 21, 22, 24, 29, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України та п. 2.1 (а) ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 2,57 г/дм3 та не маючи взагалі посвідчення водія на право керування транспортними засобами будь-якої категорії, в світлий час доби, керував технічно справним легковим автомобілем ВАЗ 21065, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух по автомобільній дорозі М-30 "Стрий-Тернопіль-Дніпро-Ізварине", на території Олександрійського району Кіровоградської області зі сторони м. Олександрія в напрямку с. Андріївка Олександрійського району Кіровоградської області та перевозив в якості пасажирів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час руху на вказаному автомобілі, у вказаний час та у вказаному напрямку ОСОБА_4 , порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР, через власну недбалість, наявний стан алкогольного сп`яніння та відсутність достатніх навичок водіння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Так, ОСОБА_4 , діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушив вимоги п.п.12.1, 12.6 (г) ПДР рухався поза межами населеного пункту зі швидкістю близько 110 км/год., яка перевищувала допустиму та безпечну швидкість руху на даній ділянці дороги, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та його напрямок.

Свідоме перевищення ОСОБА_4 дозволеної швидкості (не більше 90 км/год), що впливає на зупинний шлях автомобіля та його керованість в даних дорожніх умовах, призвело до того, що на відстані 17,2 м. до будівлі АЗС «АNP» АДРЕСА_3 , останній не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу з виїздом за межі проїзної частини на ліве узбіччя, щодо напрямку його руху, з подальшим наїздом на металеву опору.

Всі вищевикладені невідповідні дії водія ОСОБА_4 та порушення ним вимог п.п.1.5, 2.3 (б) і (д), 12.1 та 12.6 (г) ПДР, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та в результаті якої пасажир автомобіля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом кісток правого передпліччя в с/3 зі зміщенням уламків, ЗЧМТ, струс головного мозку, забита рана верхньої повіки зліва, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я; пасажир автомобіля ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравма-закритий двійний перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, закритий підвертельний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням, травматичний шок 1 ст., які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю. Фактичні обставини справи не оспорював, зазначив, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що 07.10.2023 він з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вживали спиртні напої за адресою: АДРЕСА_2 . Він вживав слабоалкогольні напої, випив більше восьми пляшок. Потім ОСОБА_6 попросив відвезти його додому до с. Куколівка. Він погодився. З ними ще поїхали ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходилися на задньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_5 на передньому пасажирському. Їхали вони по ОСОБА_8 , з якою швидкістю він не пам`ятає. Біля АЗС «АNP» № 17 він не впоровся з керуванням, автомобіль занесло на зустрічну смугу з виїздом за межі проїзної частини на ліве узбіччя, та правою боковою частиною автомобіля наїхав на металеву споруду. Від удару він втратив свідомість, коли прийшов до тями, на місці вже була швидка допомога. Навиків керування він навчився проходячи військову службу, проте водійське посвідчення він не отримував. Він усвідомлював, що сідаючи за кермо в нетверезому стані наражає на небезпеку себе та пасажирів. У скоєному кається. Цивільний позов визнає. Шкоду, заподіяну потерпілим, зобов`язується відшкодувати.

Потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, покарання просить призначити на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, цивільний позов просили задовольнити, покарання обвинуваченому призначити на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача МТСБУ в судове засідання не з`явився, у своєму відзиву просить розглядати справу за відсутністю представника.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, враховуючи добровільне визнання обвинуваченим своєї вини та оцінивши досліджені судом докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим, середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що обвинувачений продовжує проходити військову службу і виконувати свій громадянський обов`язок по захисту країни, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 286-1 КК України слід призначити у межах мінімальної санкції даної статті у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, та із застосуванням ст. 58 КК України та замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави суми грошового забезпечення.

Потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов, у якому просить суд стягнути з МТСБУ заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 46 600 грн., з обвинуваченого стягнути моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні вимоги ОСОБА_7 про стягнення із МТСБУ страхового відшкодування в сумі 46 600 грн. відмовити повністю посилаючись на те, що потерпілий у визначені строки в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) не звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування. Крім цього, не надав доказів витрат на лікування, а відтак неможливо встановити обґрунтованість заявленого розміру та приналежність їх до ДТП.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті а підпункту 41.1 ст. 41 Закону зазначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного суду від 19 червня 2019 року, викладеними у Постанові №465/4621/16-к, обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15,16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону, а саме, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п.36.1. ст.36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, Моторне (транспортне) страхове бюро України приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі №227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі №732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі №910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

У даній кримінальній справі ОСОБА_4 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 у виді середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_4 , а саме вчиненням ним ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не забезпечена, а отже відповідальність несе МТСБУ.

Потерпілою стороною належним чином підтверджені витрати ОСОБА_7 , пов`язані із лікуванням, а саме довідкою лікарні про використання ним за час лікування 2 металоконструкції для остеосинтезу стегнової кістки, придбаної за власні кошти та чеками (а.с.101-105), відповідно до лікарських призначень, тому слід стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_7 витрати, пов`язані із лікуванням в сумі 46 600 грн.

Щодо вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень та проходження лікування, доводить факт спричинення останньому моральної шкоди, оскільки він зазнав фізичного болю та душевних переживань, через необхідність стаціонарного лікування та подальшої реабілітації, а тому при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, вчиненого обвинуваченим, його матеріальне та сімейне становище, позицію самого потерпілого, глибину його фізичних та душевних страждань, яких він зазнав через ДТП, порушення його нормальних життєвих зв`язків та способу його життя, відтак, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, присудивши до стягнення із ОСОБА_4 на користь потерпілого 100 000 грн. моральної шкоди, що буде адекватною компенсацією потерпілому моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями обвинуваченого, та необхідною і достатньою для відновлення його життєвих зв`язків.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Документами на підтвердження відповідних витрат виступають, крім інших: договір про надання правової допомоги; документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Потерпілим не надано суду жодного доказу понесених судових витрат, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі замінити на 1 (один) рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_9 , до ОСОБА_4 , Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (страхового) транспортного бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ЄДРПОУ НОМЕР_4 ,) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 46 600 (сорок шість тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні №0001609 в розмірі 7809 (сім тисяч вісімсот дев`ять) гривень 12 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.10.2023, справа №398/5008/23.

Речові докази:

- змив РБК та контрольний змив знищити;

- автомобіль марки ВАЗ 2106 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - повернути користувачу ОСОБА_4 ;

- сім копій медичної картки стаціонарного хворого №7535 на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- дев`ять копій медичної картки стаціонарного хворого №7533 на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1