ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6597/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1993/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001332 від 27.12.2022,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 10.10.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Поряд з цим, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходи безпеки у вигляді особистої безпеки в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 10.10.2024 року включно. Доручено відповідному підрозділу ДУ «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити обвинуваченому ОСОБА_8 вжиті судом заходи безпеки у вигляді особистої безпеки.

На зазначену ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилалася на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України у цьому провадженні не доведені будь-якими доказами. Також посилалась на неповноту судового розглянута вважала, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам провадження. Вказувала на істотне порушення судом норм КПК України та Європейського права у зв`язку з постановленням необґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та стосується лише незгоди з рішенням суду щодо продовження дій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому ухвала суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001332 від 27.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,3 ст. 190, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 358 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України враховуючи особу обвинуваченого, відомості, що його характеризують, а також тяжкість вчинених ним злочинів та покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винним. Вказував також що будь-який інший запобіжний захід окрім як тримання під вартою, не здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що під час вирішення заявленого клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги тяжкість покарання кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 , а також підстави, враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, а саме наявність встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПКУ країни. Крім того, учасники процесу наразі не допитані, а тому перебуваючи під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також судом першої інстанції враховані порушення ОСОБА_8 умов запобіжних заходів, застосованих до нього раніше, у зв`язку з чим він перебував у розшуку. Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики тривають досі, не зникли та не зменшились, і вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який. Крім тго, виключних обставин, за яких би суд дійшов висновку про необхідність зміни запобіжного заходу, обвинуваченим не зазначено, та судом не встановлено. Суд вважав, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2,3 ст. 190, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 358 КК України.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, що об`єктивно свідчить про те, що останній схильний до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду можливість, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на підставі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з урахуванням тривалого перебування особи під вартою та застосування заходів безпеки обвинуваченого.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :