ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/310/24 Справа № 703/561/16-к Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 8.01.2024 р. у кримінальному провадженні № 00014529 від 22.09.2015 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, громадянин України,

має середню освіту, неодружений, на утриманні

неповнолітніх дітей не має, працює у ТОВ «Центр

інструментів», раніше не судимий, зареєстрований

АДРЕСА_1 , проживає

АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 р. по 12 вересня 2018 р. у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 72 КК України. Крім того, зараховано ОСОБА_9 у строк відбутого покарання термін відбуття покарання з 12 вересня 2018 р. по 14 січня 2019 р. включно. Станом на 8.01.2024 р. вважати ОСОБА_9 таким, що частково відбув покарання за даним вироком, а саме 6 років 3 місяці 8 днів.

Подальший строк відбуття покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання. Запобіжний заходи ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Питання про процесуальні витрати та речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Цим вироком засуджено ОСОБА_10 , стосовно якого вирок не оскаржувався та апеляційні скарги не подані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , (в частині якого ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 15.11.2021 р. провадження закрито у зв`язку з його смертю) обвинувачувались у скоєнні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Судом встановлено, що 26.08.2015 р. приблизно о 23:20 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і особа, стосовно якого провадження закрито у зв`язку з його смертю, утрьох на автомобілі ЗАЗ-110206, р/номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 , приїхали в АДРЕСА_3 , проникли в приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , в якому спав ОСОБА_12 , та на ґрунті особистих неприязних стосунків до раніше незнайомого ОСОБА_12 умисно нанесли йому заздалегідь пристосованими для вчинення злочину невстановленими дерев`яними предметами, схожими на битки, численні удари по голові, тулубу та кінцівках, заподіявши йому тілесні ушкодження.

Після цього, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, силоміць перетягли його до салону вказаного автомобіля та вивезли до ділянки 68-го км автодороги сполученням «Золотоноша-Черкаси-Умань», яка знаходиться поблизу с. Миколаївка Смілянського р-ну Черкаської обл., де ОСОБА_10 наніс йому численні удари невстановленим предметом по голові та тулубу, після чого залишили ОСОБА_12 та покинули місце скоєння злочину.

Спільними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і особи, стосовно якої провадження закрито у зв`язку з її смертю, які діяли групою осіб, ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження: вдавлений перелом кісток склепіння черепа зліва, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень; перелом нижньої щелепи справа з крововиливами в м`які тканини навколо перелому, перелом лівої виличної кістки з крововиливами в м`які тканини навколо перелому, визначити ступінь тяжкості яких неможливо; переломи 4,5,6 ребер між передньою підпахвинною та середньо-ключичною лініями справа і 8,9,10,11 ребер зліва між задньою підпахвинною та лопатковою лініями з крововиливами навколо них; переломи 1,7,8,9,10 ребер справа та 6 ребра справа по задній під пахвинній лінії; переломи 4,5,6,7 ребер зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; крововиливи в м`які тканини правої завушної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин провадження та доведеності вини, оскаржує вирок в частині неправильного обрахування строку покарання та тяжкості кримінального покарання.

Як слід розуміти вимоги його апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині призначеного покарання, на підставі процесу позитивних змін, які відбулися в його особистості і створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки та на підставі ст. 69 КК України застосувати до залишку кримінального покарання, спосіб та вид, не пов`язаний з фактичним позбавленням свободи та у відповідності до вимог ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбутого покарання в межах кримінального провадження у виді умовно - дострокового звільнення на підставі ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.12.2018 р.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд допустив помилку в частині обрахування фактичного строку відбуття кримінального покарання. Суд помилково не зарахував йому, в порядку ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання умовно - достроковий строк, який був визначений в межах даного кримінального провадження на підставі ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.12.2018 р., якою він був звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 9 місяців 08 днів та який був повністю відбутий 23.10.2019 р.

Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, оскільки суд не застосував положення, передбачені ст. 69 КК України, хоча на його думку, існують підстави для застосування ст. 69 КК України.

Так, положення ст. 69 КК України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з нормою ст. 50 КК України, якою гарантовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Раніше застосоване до нього умовно-дострокове звільнення, поза розумним сумнівом, доводить про досягнення мети кримінального покарання у виправленні особи засудженого - як процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого і створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Доказом змін в особистості обвинуваченого ОСОБА_9 є те, що після умовно - дострокового звільнення 15.01.2019 р., він відразу працевлаштувався та продовжує працювати по сьогоднішній день, коли триває воєнний стан і обов`язок кожного громадянина добросовісно ставитись до будь-якої праці, оскільки це працює на захист територіальної цілісності та економічного розвитку та росту України.

Також, зазначає, що на його утримані перебувають батьки-пенсіонери та інваліди II групи.

У запереченні прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 висловлюється його позиція з приводу необхідності залишити апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення, як необґрунтовану, а вирок стосовно нього залишити без змін, як законний, а висновки викладені у ньому вірні.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її із вказаних у ній мотивів, захисницю ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_9 , думку захисника ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, як безпідставної, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі не оспорює фактичні обставини провадження та доведеність вини, а оскаржує вирок лише в частині неправильного обрахування строку покарання та просить змінити вирок лише в частині призначеного покарання, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини апеляційним судом не перевірялися.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо необхідності змінити вирок в частині призначеного покарання, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. с. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, визнавши винним ОСОБА_9 та призначаючи йому покарання у суду першої інстанції не було взагалі ніяких законних та обґрунтованих підстав для призначення йому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, тому що суд встановив відсутність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд правильно призначив покарання у виді реального позбавлення волі, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо необхідності змінити вирок в частині призначеного покарання та в порядку, передбаченому ст. 69 КК України, застосувати до залишку кримінального покарання, спосіб та вид, не пов`язаний з фактичним позбавленням свободи та у відповідності до вимог ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбутого покарання в межах кримінального провадження у виді умовно - дострокового звільнення на підставі ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.12.2018 р., то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Таким чином, визнавши винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначаючи йому покарання, суд першої інстанції вказав на те, що він не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_9 вимоги ст. 69 КК України, оскільки відсутні декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що дало можливість суду призначити основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на підставі ст. 69 КК України.

З таким висновком місцевого суду з приводу призначеного покарання повністю погоджується апеляційний суд.

Крім цього, у межах даного кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою починаючи з 24.09.2015 р.

Вироком Придніпровського райсуду м. Черкаси від 7.04.2017 р. ОСОБА_9 було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, запобіжний захід залишено у виді тримання під вартою (т. 3, а. пр. 45-54).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12.09.2018 р. вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 7.04.2017 р. залишено без змін, зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 24.09.2015 р. по 12.09.2018 р. (т. 3, а. пр. 245-255).

Таким чином, з 12.09.2018 р. вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 07.04.2017 р. набрав законної сили та ОСОБА_9 почав відбувати покарання.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 8.10.2019 р. було скасовано ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12.09.2018 р. та призначено новий розгляд в апеляційній інстанції (т. 4, а. пр. 232-234).

11.03.2020 р. ухвалою Кропивницького апеляційного суду вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 7.04.2017 р. було скасовано та призначено новий судовий розгляд (т. 5, а. пр. 142-147).

Під час перегляду вироку Придніпровського райсуду м. Черкаси від 7.04.2017 р. в апеляційній та касаційній інстанції ОСОБА_9 на підставі ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.12.2018 р. було умовно-достроково звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк - 9 місяців 08 днів (т. 8, а. пр. 178-179) та звільнено з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» після вступу ухвали в законну силу, а саме 15.01.2019 р.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зарахував ОСОБА_9 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 24.09.2015 р. по 12.09.2018 р. (по день винесення ухвали апеляційного суду Черкаської області, якою залишено без змін вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2017 р.) у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України. Також, суд правильно зарахував ОСОБА_9 у строк відбутого покарання строк відбуття покарання з 12.09.2018 р. по 14.01.2019 р. включно.

Апеляційний суд звертає увагу, що інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не є тим правовим інститутом як амністія чи помилування, який зменшує призначене вироком суду покарання чи повністю звільняє від його відбування. Крім того, у даній справі судові рішення були скасовані судами вищих інстанцій, наслідком чого стали новий розгляд справи та нове призначення види і розміру покарання. Але чинний кримінальний закон передбачає тільки зарахування фактичного перебування під вартою чи відбування покарання у місцях позбавлення волі у строк відбування знову призначеного покарання, в іншій спосіб зменшити це покарання кримінальний закон не дозволяє.

Тобто, суд дійшов вірного висновку, що станом на 8.01.2024 р. день постановлення вироку, необхідно вважати ОСОБА_9 таким, що він частково відбув покарання за даним вироком, а саме 6 років 3 місяці 8 днів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 за таких обставин є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Придніпровського райсуду м. Черкаси від 08.01.2024 р. стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді