Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1860/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/506/24
Категорія ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000717 за апеляційною скаргою прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шереметів, Червоноармійського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК Країни - до штрафу в розмірі 30000 (тридцять) тисяч грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 2868,00 грн.:

- за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106-23/8613-ІТ від 13.07.2023 в сумі 1912,00 грн.;

- за проведення експертизи обставин та механізму ДТП №СЕ-19/106-23/7980-ІТ від 25.07.2023 в сумі 956,00 грн.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді № 285/3838/23 від 20.06.2023 року, - скасовано.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 17 червня 2023 року близько 06 години 20 хвилин в порушення п. 2.9. а), п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керував технічно справним автомобілем Chery Amulet реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан ходової системи автомобіля Chery Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Рухаючись вказаним транспортним засобом на вул. Довбишська поблизу буд. 54 в с. Наталія Звягельського району Житомирської області в напрямку с. Павлівка Житомирського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів 1.3., 1.10., 2.1.а), 2.3. б), д), 2.9. а) 12.1, 12.4, 31.4.5 г) Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху в установлених межах, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини праворуч з подальшим перекиданням на дах.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Chery Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів нижньої щелепи зліва, альвеолярного відростка в ділянці 2-8 зубів верхньої щелепи зліва, які належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 допустив порушення Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.3. Правил дорожнього руху, згідно якого : «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.10. Правил дорожнього руху, згідно якого : «дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан та дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом»;

п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, згідно якого: «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.3. б), д) Правил дорожнього руху, згідно якого: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п. 2.9. а) Правил дорожнього руху, згідно якого: «водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1. Правил дорожнього руху, згідно якого: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4. Правил дорожнього руху, згідно якого: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 31.4.5. г) Правил дорожнього руху, згідно якого: «колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.3., 1.10., 2.1.а), 2.3. б), д), 2.9. а) 12.1, 12.4, 31.4.5 г) Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 -1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального провадження, встановлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що призвело до м`якості призначеного покарання внаслідок безпідставного застосування положень статті 69 КК України та незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 належно не обґрунтував, які саме обставини істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та слугують підставами для застосування статті 69 КК.

На думку апелянта, суд не виклав обґрунтування співмірності призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 286-1 КК, враховуючи, що призначене йому покарання у виді штрафу в силу статті 51 КК посідає перше місце у системі кримінальних покарань та вважається найбільш м`яким. Зазначає, що оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які би доводили, що саме такий захід примусу буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК.

Твердить, що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, в салоні якого знаходився пасажир, чим поставив в небезпеку не лише своє життя, але і тієї особи, яка перебувала з нею в автомобілі, та інших учасників дорожнього руху, при цьому, грубо порушивши правила дорожнього руху, скоїв ДТП, в результаті чого пасажир отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості

Вважає, що відсутність інших осіб в автомобілі в жодному разі не зменшує суспільну небезпечність злочину, оскільки судом залишено поза увагою та не проаналізовано характер й обсяг допущених обвинуваченим в населеному пункті, в якому проживає значна кількість людей та дітей, грубих порушень Правил дорожнього руху, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого спричинено потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та шкоду здоров`ю, що є однією з найвищих соціальних цінностей в державі.

Зазначає, що позиція потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу, а також відшкодування йому в повному обсязі завданої шкоди, не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 діяння у сфері безпеки руху.

Той факт, що обвинувачений не має судимості, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, а також не перебування на диспансерних обліках не є достатніми мотивами для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України та, зокрема, переходу до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті - штрафу.

На думку прокурора, суд належним чином не врахував особу винного та можливість сплатити призначений йому штраф в розмірі 30000 грн., оскільки обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, відсутнє постійне джерело доходів та, згідно показів обвинуваченого, він повинен допомагати батькам.

Вважає безпідставним не призначення судом ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, мотивуючи це ти, що він не отримував такого права у встановленому законом порядку, оскільки відсутність посвідчення водія не виключає можливість застосування до особи такого покарання та не перешкоджає його застосуванню.

Звертає увагу на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа № 702/301/20 від 04.09.2023).

Крім того, зазначає, що необхідно врахувати, що ОСОБА_6 02.11.2022 постановою Червоноармійського районного суду притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за ч. 1 ст. 130 КУпАП у справі № 292/828/22 (копія рішення додається), однак належних висновків для себе не зробив, оскільки вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого, перевіривши апеляційну скаргу в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються. Розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є частково слушними виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

3. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції мав підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахувавши визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність судимостей, позитивну характеристику за місце проживання, думку потерпілого - суворо не карати обвинуваченого, що в своїй сукупності вказує про обґрунтованість призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом.

За таких обставин апеляційний суд не може погодитися з доводами прокурора про необґрунтованість застосування положень ст. 69 КК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів призначаючи ОСОБА_6 на підставі ст. 69 КК України покарання у виді штрафу суд першої інстанції, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, а також наслідки, а саме те, що обвинувачений допустив грубе порушення правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія, перед цим притягувався до відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, що на думку апеляційного суду свідчить, що призначення йому покарання у виді штрафу за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість та не слугуватиме його виправленню та попередженню вчинення таких злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про необґрунтоване не призначення обвинуваченому обов`язкового за санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, не отримував такого права у встановленому законом порядку.

Так, Верховний Суд у своїй постанові по справі № 702/301/20 від 04 вересня 2023 року зазначає, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

За таких обставин, вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 апеляційним судом (як і судом першої інстанції) не встановлено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не має.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину апеляційний суд на підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_6 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,418,420 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_8 -задовольнити частково.

Вирок Новогра - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286-1 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня прибуття ОСОБА_6 для відбування покарання у виді обмеження волі або затримання на стадії виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: