Дата документу 13.09.2024
Справа № 334/6231/24
Провадження № 1-кс/334/2359/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву підозрюваного ОСОБА_3 про проведення судово-медичного обстеження підозрюваного, дослідження фактів його побиття під час тримання під вартою, вжиття заходів для забезпечення його безпеки,

за участю: підозрюваного ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

встановив:

12.09.2024 слідчому судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 оголосив слідчому судді заяву в порядку статті 206 КПК України, в якій просив доручити проведення його судово-медичного обстеження та дослідження фактів того, що під час його тримання під вартою йому поступають погрози від оперуповноваженого СІЗО № 10 ОСОБА_5 , а також мають місце факти його побиття вказаним оперуповноваженим. За таких обставин також просив застосувати до нього заходи безпеки у вигляді переводу до Дніпровського СІЗО.

Слідчий ОСОБА_6 проти задоволення заяви не заперечував.

Заслухавши заяву, думку слідчого, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 11 КПК України визначено, що забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Частинами першою та другою статті 18 КПК України передбачено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Відповідно до вимог частини шостої статті 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З урахуванням вищенаведених положень КПК України, суд зобов`язаний вживати заходи щодо захисту прав людини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п.102 рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п.131 рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.06.2008 року «Яременко проти України», де вказано, що коли особа заявляє небезпідставну скаргу на дії працівників правоохоронних органів, повинно бути проведено ефективне розслідування, під час якого можливо знайти та забезпечити покази винуватих осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду передбачають проведення незалежного неупередженого розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що факти, викладені у заяві підозрюваного про нанесення йому побоїв та висловлювання погроз з боку працівників ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» перевірені не були та потребують окремої перевірки, суд вважає за необхідне задовольнити заяву в цій частині та доручити Територіальному управлінню ДБР, розташованому у м. Мелітополь та керівництву ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» провести перевірку обставин, зазначених підозрюваним в судовому засіданні, встановивши чи мали місце факти побоїв, тощо відносно підозрюваного ОСОБА_3 , а також провести його судово-медичного обстеження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Згідно зі статтею 2 Закону «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має, зокрема, підозрюваний.

Відповідно до приписів статті 20 Закону «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну. Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб; г) отримання прохання Міжнародного кримінального суду про вжиття заходів забезпечення безпеки.

Згідно зі статтею 22 Закону «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» заходи щодо безпеки осіб, взятих під захист, застосовуються тільки за наявності підстав, зазначених у статті 20 цього Закону. Суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язаний перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки.

Підозрюваний не навів даних, що свідчать про наявність реальної загрози його життю, здоров`ю.

За таких обставин заява підозрюваного в частині вжиття заходів для забезпечення його безпеки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 206, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

заяву задовольнити частково.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі та керівництву Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» провести дослідження фактів, викладених в заяві підозрюваного ОСОБА_3 та цій ухвалі про нанесення йому побоїв та погроз з боку працівників Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», а також проведення його судово-медичного обстеження.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Копію ухвали надіслати Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі та Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 13 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1