Житомирський апеляційний суд
Справа № 295/1245/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/493/24
Категорія ч.2 ст.345 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000095 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів, Житомирської області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, дітей немає, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.07.2017 Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75,104 КК України з іспитовим строком 1 рік;

-21.01.2021 року Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-07.10.2021 року Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. Відбуває покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, у зв`язку із невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Також просить зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення. Зазначає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку його показам, показам потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , а також письмовим доказам по справі. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівниками ДУ «Житомирська виправна колонія» №4» йому було нанесено тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_7 не одразу звернувся за медичною допомогою. Зазначає, що свідок ОСОБА_10 відбуває покарання у вказаній установі, а тому на нього може чинитися тиск з метою надання останнім певних показань.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.10.2021 у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 встановлено рахувати з дня оголошення вироку суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12.01.2022 року о 12 годині 00 хвилин до ДУ «Житомирська виправна колонія №4», розташованої за адресою: м.Житомир, проспект Незалежності, 172, для відбування покарання, згідно вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.10.2021р., який набрав законної сили 09.11.2021р., прибув засуджений ОСОБА_9 .

Близько 12 год. 40 хв. 12.01.2022р. засуджений ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні для проведення особистого обшуку засуджених виправної колонії, в присутності старшого інспектора відділу по роботі з персоналом ОСОБА_11 , інспектора відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_12 , старшого інспектора відділу соціально-психологічної служби ОСОБА_13 , оперуповноваженого оперативного відділу ОСОБА_14 , старшого інженера відділу ІТЗО ОСОБА_7 , які, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронного органу, в категоричній формі відмовився від проведення особистого обшуку, який йому був запропонований на підставі розділу V, ч.2 розділу ХХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації установи виконання покарань.

Надалі засуджений ОСОБА_9 у вказаний час та місці, ігноруючи законні, неодноразово висловлені вимоги старшого інженера відділу ІТЗО майора внутрішньої служби ОСОБА_7 , в присутності інших працівників установи та інших засуджених, щодо необхідності виконання законних вимог адміністрації установи та, будучи попередженим про можливість застосування фізичної сили та спецзасобів, повернувшись обличчям до ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним у форменому обсязі зі знаками розрізнення відповідного зразку, який виконує свої службові обов`язки, знаходиться працівник правоохоронного органу, проявив буйство, агресію, висловлювався нецензурною лайкою в адресу працівників установи, демонстративно розмахуючи руками перед обличчям ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, раптово та безпричинно, умисно кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя останнього, спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі. Після чого, протиправні дії ОСОБА_9 були припиненні членами чергової зміни ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)».

В результаті вказаних дій, ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_9 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_10 на якого, на його думку, може чинитися тиск, оскільки останній відбуває покарання в ДУ «Житомрська виправна колонія (№4)», яке підтримав захисник, та проти якого заперечували прокурор та потерпілий.

Колегія суддів, з`ясувавши думку сторін провадження, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний допит свідка ОСОБА_10 з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте, сторона захисту не навели переконливих аргументів щодо необхідності повторного допиту вказаного свідка, показам якого судом надано належну оцінку. Лише незгода сторони захисту з оцінкою показів вказаного свідка не є підставою для його повторного допиту під час апеляційного розгляду.

Отже, за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту вказаного свідка, а тому відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту враховуючи, що показанням свідка ОСОБА_10 судом першої інстанції надано оцінку як окремо так і у сукупності з іншими дослідженими судом письмовими доказами. Показання надавалися свідком безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника, які мали можливість поставити вказаному свідку всі запитання. Посилання обвинуваченого на те, що можливо на вказаного свідка чинився тиск, не підтверджено жодними доказами, а тому є припущенням останнього. Також, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про завідомо неправдиві показання вказаного свідка під час досудового розслідування чи в суді.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.345 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, не визнав та пояснив, що в січні 2022 року його було поміщено в СІЗО №8 м.Житомира на виконання вироку суду та 12.01.2022 року для відбування покарання за вказаним вироком його було направлено до Житомирської виправної колонії (№4). В цей день його обшукали в СІЗО, посадили до конвойного автобусу та привезли до ЖВК №4. Всього було 5 засуджених, які в той день прибули разом з ним до місця відбування покарання. По прибуттю до ЖВК №4, їх ввічливо попросили вийти із автобусу та вишукуватися. Після цього до них вийшли працівники адміністрації, оголосили правила знаходження в установі, які відрізнялись від СІЗО лише вимогою працювати. Сказали, що будете працювати та виконувати розпорядження, але які саме не повідомляли. Проте, він особисто сприймав такі правила щодо роботи в установі, як намагання примусити його прибирати туалети та чистити працівникам установи чоботи, а тому був розлючений, але нічого не виказав.

Після цього до кожного із засуджених підійшов психолог, який був також ввічливий, розпитував про попереднє життя та сімейний стан. Кожного засудженого по одному почали викликати до кімнати обшуку особистих речей. Всі засуджені були із особистим сумками. Першим зайшов у кімнату свідок ОСОБА_10 , а через одну хвилину другим пішов він. Коли зайшов до кімнати обшуку, то побачив, що обшук засудженого ОСОБА_10 вже закінчується. Поруч із ним знаходилися двоє працівників установи, які були у масках, він зайшов із двома сумками та йому наказали поставити їх на стіл. Він поставив сумки та почав викладати особисті речі, а працівник установи перебирати та прощупувати їх. В ході огляду речей до нього ззаду підійшов працівник установи та зірвав шапку з голови і наказав робити все швидше. Він продовжив викладати речі та знову працівник установи підійшов із заду нього, сказав робити все швидше і вдарив його у живіт. Від удару у нього потемніло в очах і він впав на коліна, його поклали на підлогу, зайшли ще працівники установи та наділи на нього кайданки і вивели в інше адміністративне приміщення. Після цього до нього прибув прокурор та працівники поліції, яким він дав покази. Також в цей день він був оглянутий медичним працівником установи. Ушкоджень не своєму тілі він не пригадує, мав садну на коліні. Вважає, що з боку адміністрації установи до нього є упереджене ставлення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні пояснення.

Проте, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показаннях потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що він працює в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)» на посаді начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації. В січні 2022 року, точну дату вже не пригадує, він був залучений до приймання нового етапу засуджених в колонію та був в групі огляду, яка проводила особистий огляд новоприбулих засуджених. В приміщенні для прийому засуджених стояв невеличкий стіл, за яким проводиться огляд засуджених та викладаються всі особисті речі. Під час прибуття в дану кімнату у засудженого запитуються прізвище, ім`я та по-батькові. В кімнату для огляду зайшли двоє засуджених, один із яких був ОСОБА_9 , який поводив себе дуже агресивно та вигукував непристойні заклики. Він, перебуваючи на службі, був у форменому одязі із знаками розрізнення, і спитав у ОСОБА_9 його прізвище, ім`я та по-батькові, на що останній сказав взяти особову справу і подивитись. Тоді він попросив ОСОБА_9 бути коректним при спілкуванні, і зробив зауваження, але засуджений був збуджений. Після цього засудженого попросили покласти на стіл свої особисті речі, на що останній запропонував зробити це працівникам установи самостійно. Засудженому зробили повторне зауваження, але останній почав розмахувати руками і навмисно наніс йому один удар правою рукою в обличчя, під око. Від цього у нього запаморочилось в голові та була викликана допомога. На засудженого наділи кайданки, викликали працівника медичної служби і після цього його завезли до травмпункту. Наступного дня в медичній установі у нього констатували побої, забій і струс головного мозку, в зв`язку з чим він проходив лікування.

Також зазначив, що в кімнаті для огляду разом із потерпілим були ще інші працівники установи в кількості 4 чи 5 осіб, на обличчі у нього була одягнута медична маска для запобігання Covid, а також на руках медичні рукавички, щоб уникнути будь-якого зараження інфекційними хворобами при огляді особистих речей.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 підтримав свої показання у повному обсязі.

- показаннях свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що біля двох років тому в січні місяці, точну дату вже не пригадує, він прибув до Житомирської виправної колонії №4, для відбування покарання, де утримується і на даний час. Після прибуття до установи їх завели до приміщенні на обшук, де разом із ним був ще один засуджений ОСОБА_9 , та інші працівники колонії в кількості 4-5 чоловік. Зайшовши до кімнати обшуку, засуджених попросили поставити сумку на стіл для обшуку особистих речей та одягу. Працівники виправної колонії поводили себе нормально під час спілкування та були чемними, конфлікту не створювали. Під час догляду ОСОБА_9 , останній навмисно вдарив працівника колонії. Після чого вказаного засудженого вивели із кімнати огляду. Також підтвердив, що на наступний день із його участю проводився слідчий експеримент, на якому він показав всі обставини тих подій. Інших деталей конфлікту він не пригадує, оскільки вже минуло багато часу;

- показаннях свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює фельдшером медичної частини в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)», та в січні 2022 року під час робочої зміни його було викликано для огляду осіб після конфлікту. Спочатку ним був оглянутий засуджений після застосування до нього спеціальних засобів, та у нього було виявлено садно на лівому коліні, інших ушкоджень не було, потім ним був оглянутий працівник установи - ОСОБА_7 , у якого було виявлено садно на обличчі. Під час прийому засуджених працівники колонії були вдягнені у свою спеціальну форму із знаками розпізнання;

- показаннях свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює інспектором відділу нагляду безпеки в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)». В 2022 році, точну дату не пригадує, він перебував у приміщенні прийому засуджених при проведенні особистого догляду. Поруч із ним, ліворуч, був потерпілий ОСОБА_7 , а також інші 2 або 3 працівників установи. До кімнати прибуття та огляду зайшли двоє засуджених, один із яких був ОСОБА_9 , який одразу поводив себе збуджено та агресивно. На ввічливе прохання потерпілого назвати своє прізвище, ім`я, по-батькові, ОСОБА_9 сказав, щоб вони взяли особову справу та самостійно там подивились. З боку працівників установи будь-якої неповаги не було, всі поводились культурно та зверталися до засуджених тільки на «Ви». Також були вдягнені у формений одяг зі знаками розрізнення. Раптом засуджений ОСОБА_9 наніс один удар рукою в область голови потерпілому ОСОБА_7 . Від удару потерпілий присів. Був викликаний лікар та черговий, а засудженого скрутили, поклали та наділи кайданки. Згодом останнього помістили до дисциплінарного ізолятору. Відзначив, що відео фіксації в кімнаті для прийому засуджених не має, оскільки там не можна знімати, адже засуджені мають повністю роздягатись;

- показах свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює черговим помічником начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)». Одного робочого дня, точної дати вже не пригадує, до виправної колонії прибула нова група засуджених та його покликали у кімнату обушку, де колеги розповіли, що один із засуджених наніс потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження в область обличчя, внаслідок чого у нього утворилися садна та почервоніння. На засудженого ОСОБА_9 були вдягнені кайданки і поміщено до дисциплінарного ізолятору. Також в той же день була викликана поліція і зафіксовані тілесні ушкодження;

- показах свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює старшим інспектором відділу соціально-виховної та психологічної роботи в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». Взимку 2022 року, точного дня він не пригадує, до колонії прибули нові засуджені. Під час огляду засуджених сталася неординарна річ, оскільки відбувся напад на співробітника колонії. Він був присутній в цій кімнаті огляду та бачив, як засуджений ОСОБА_9 цілеспрямовано наніс один удар потерпілому ОСОБА_7 в обличчя, від чого той був у шоковому стані. Після цього нападнику були одягнені кайданки та його вивели з цієї кімнати. Всього в кімнаті було 5-6 чоловік працівників колонії, які були вдягнені у формений одяг і мали знаки розрізнення. Крім ОСОБА_9 в кімнаті був ще один засуджений. При прибуттю до установи засудженим було роз`яснено порядок їх обшуку, але, засуджений ОСОБА_9 був дуже агресивний і не виконував порядок обшуку, не показав особисті речі і не зняв верхній одяг. Після чого йому були роз`яснені наслідки за некоректну поведінку. Проте останній продовжив поводити себе агресивно та вдарив працівника колонії - ОСОБА_7 ;

Наведені показання потерпілого та свідків суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом відповідно до ст.23 КПК України та яким надана оцінка у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 12.01.2022 року, згідно якого були внесені відомості із правовою кваліфікацією ч. 2 ст.345 КК України про те, що 12.01.2022 року близько 12:50 хв. засуджений ОСОБА_9 , перебуваючи на території виправної колонії АДРЕСА_2 , спричинив працівнику установи ОСОБА_7 тілесні ушкодження (а.с.92);

- рапортом чергового інспектора, згідно якого 12.01.2022р. о 13:06 надійшло повідомлення зі служби 102 за фактом звернення з приводу того, що засуджений ОСОБА_9 близько 12:50 вдарив працівника виправної колонії №4 ОСОБА_7 кулаком в обличчя (а.п. 93);

- протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.01.2022 року, згідно якого ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього ОСОБА_9 в приміщенні Виправної колонії №4 правопорушення, внаслідок якого йому заподіяні тілесні ушкодження (а.п.94);

- протоколом огляду місця події від 12.01.2022 року, згідно якого в присутності потерпілого ОСОБА_7 та понятих було оглянуто приміщення кімнати обшуку засуджених осіб, що знаходиться на території ДУ ЖВК №4 за адресою АДРЕСА_3 . Приміщення розміром 5х5 метрів, в якому знаходяться дерев`яні столи та стільці по центру та біля стін, поруч з одним із яких стояв ОСОБА_7 та йому було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_9 під час здійснення перевірки (а.п.95-96);

- копією службового посвідчення, виданого 24.06.2021р. серії 01 №00865, згідно якого майор внутрішньої служби ОСОБА_7 перебуває на посаді старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації ДУ Житомирської ВК №4 (а.п.99);

- витягом з наказу №68/к-21 від 14.06.2021р., згідно якого майора внутрішньої служби ОСОБА_7 призначено на посаду старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації ДУ Житомирська ВК №4 (а.п.100);

- витягом з відомості, згідно якого ОСОБА_7 перебував у складі оперативної групи на черговій зміні з 08 години 12.01.2022 року по 08 годину 13.01.2022р. (а.п.101);

- випискою №276 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої ОСОБА_7 перебував у закладі КП «Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка» ЖМР 12.01.2022 року із діагнозом струс головного мозку у зв`язку із нападом засудженого під час виконання службових обов`язків (а.п.102);

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 13.01.2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 (засуджений) на місці вчинення правопорушення в кімнаті надходження та обшуку засуджених показав місце розташування засудженого ОСОБА_9 та потерпілого - працівника установи ОСОБА_7 , а також механізм нанесення останньому ОСОБА_9 удару в область обличча потерпілого під час знаходження у вказаній кімнаті виправної колонії 12.01.2022р. (а.п. 103-110);

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 18.01.2022 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 продемонстрував як саме він розташовувався відносно засудженого ОСОБА_9 на відстані 30-40 см обличчям один до одного та відтворив механізм нанесення йому ОСОБА_9 правою рукою удару в область обличчя, внаслідок чого йому були спричинені тілесні ушкодження під час надходження засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до виправної колонії 12.01.2022р. (а.п. 111-117);

- актом судово-медичного дослідження №66 від 13.01.2022 року, згідно якого у ОСОБА_7 було виявлено садна на обличчі зліва, які утворилися від дії тупих твердих предметів, 12.01.2022р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановлений клінічний діагноз: «ЗЧМТ, струс головного мозку» за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, за наявними медичними документами, не оцінюються. (а.п. 118);

- висновком судово-медичного експерта №67 від 13.01.2022р, згідно якого у ОСОБА_7 , виявлено синець та садна на обличчі, які утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею 12.01.2022р., відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п.119);

- висновком судово-медичного експерта №102 від 24.01.2022р., згідно якого локалізація, характер тілесних ушкоджень на обличчі у гр. ОСОБА_7 за своїм механізмом, часом утворення не суперечать даним допитів та протоколів проведених слідчих експериментів (а.п.120);

- медичною довідкою, виданою черговим фельдшером медичної частини 12.01.2022 року, згідно якої під час медичного огляду засудженого ОСОБА_9 у останнього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді садно (1,0 х 0,5) лівого коліна. Інших тілесних ушкоджень у нього не виявлено (а.п.121);

- висновком судово-медичного експерта №76 від 14.01.2022р, згідно якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: садна в ділянці лівого колінного суглобу. Вказане тілесне ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету, могло утворитись в проміжок 4-5 діб до огляду, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлене садно зв`язати з подіями, які відбулись 12.01.2022 року, не представляється можливим (а.п.122).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , а також висновкам судово-медичного експерта №76 від 14.01.2022 року та №102 від 24.01.2022р., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції надано оцінку вказаним показанням та письмовим доказам у вироку суду.

Суд першої інстанції надаючи оцінку вказаним доказам (показам потерпілого, свідків, письмовим доказам) дійшов висновку про те, що кожний вказаний доказ окремо та у сукупності узгоджуються між собою та доводять вину обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Твердження обвинуваченого про те, що працівники ДУ «Житомирська виправна колонія» №4», наносили йому тілесні ушкодження, принижували гідність засуджених, а також могли чинити тиск на свідка ОСОБА_10 , який також є засудженим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Жодних причин не довіряти показам свідка ОСОБА_10 у суду немає, оскільки з заявами про тиск на нього з боку працівників установи свідок ОСОБА_10 не звертався. Більш того, будучи допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції та попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиві покази, свідок ОСОБА_10 надав послідовні покази, які узгоджуються з вищенаведеними доказами та про тиск на нього не заявляв, а тому такі доводи обвинуваченого є лише припущеннями.

Вказання апелянта на те, що потерпілий ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою не одразу, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки того ж дня 12.01.2022 року, одразу після події потерпілий звернувся із заявою до правоохоронних органів, що підтверджується витягом з ЄРДР з кримінального провадження №0000095, рапортом чергового інспектора служби 102 від 12.01.2022 року о 13 год.06 хв. та протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.01.2022 року о 13 год.30 хв. (а.п.92-94), та в подальшому о 16-05 год. 12.01.2022 року звернувся до лікаря (а.п.102).

Що стосується доводів апелянта про необхідність зарахування йому у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні не обирався. Вказані обставини обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив особисто під час апеляційного розгляду та пояснив, що був затриманий на виконання вироку суду від 07.10.2021 та поміщений до слідчого ізолятора, а в подальшому етапований для відбування покарання 12.01.2022 до ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)».

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, в межах санкції статті, за якою його засуджено, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутністю пом`якшуючих покарання обставин та наявністю обтяжуючої покарання обставин.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.345 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: