УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000114 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Інгулка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить рішення суду першої інстанції переглянути та ухвалите справедливе рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком з призначеним покаранням за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.07.2023 року (справа №468/91/22-к) остаточно до відбуття ОСОБА_5 визначено сім років один місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з дня приведення вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.07.2023 року (справа №468/91/22-к) до виконання з 04.09.2023 року. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений пояснює, що він прийшов до будинку свого батька, в якому побачив сторонню людину, тоді як його батько вже давно не виходить на зв`язок так як пропав, запитав у «квартиранта» хто він такий, на що отримав відповідь що його пустили пожити громадянка ОСОБА_8 у якої були ключі від будинку його батька. Стверджує, що не вчиняв крадіжки TV-тюнер 50хHD «Digital Satelite Receiver», адже прийшов забрати речі, як він вважав свого батька, тому що вони знаходились в будинку останнього, про що заздалегідь попередив «квартиранта».

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що в період дії воєнного стану 21.03.2023 року близько 21.00 год. ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену судимість за кримінальні правопорушення проти власності, перебував за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час в нього виник повторний протиправний умисел, спрямований на вчинення крадіжки майна з території домоволодіння його батька, до якого обвинувачений вільного доступу не мав.

У подальшому, реалізовуючи свій протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно повторно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану близько 21:00 години того ж вечора, прийшов до території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яким на той час користувалась ОСОБА_9 , де шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку пройшов на територію даного володіння та таємно шляхом відкриття навісного замку вхідних дверей ключем, який знайшов під килимом, проник всередину будинку, де в спальній кімнаті на дерев`яному столі біля телевізору помітив та таємно викрав належний ОСОБА_9 бувший у користуванні TV-тюнер 50хHD «Digital Satelite Receiver» чорного кольору вартістю 500 грн. В подальшому ОСОБА_5 , утримуючи при собі викрадене ним майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 500 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що крадіжки не вчиняв, а забрав TV-тюнер 50хHD «Digital Satelite Receiver» в будинку свого батька, щоб його не вкрали.

Між тим, висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Разом з тим, після ухвалення вироку - 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинив 21 березня 2023 року, та його діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 500 гривень.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2684 грн (1342*2 = 2684).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_5 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 500 гривень.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, вартість якого становить 500 гривень, тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Також судом ураховується усталена практика Європейського суду з прав людини щодо поняття «якість закону» - національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб. Відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 «Ніякого покарання без закону» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Враховуючи наведене, а також згоду сторін судового провадження на закриття кримінального провадження на цій підставі, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. За такого, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.376, 405,407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 скасувати.

Кримінальне провадження №000114 від 22.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння вчинене обвинувачуваним.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді