Справа №706/1364/23
1-кп/705/819/24 ВИРОК
09.09.2024 м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клиново Голованівського району Кіровоградської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, на утриманні має сина інваліда І групи, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
ОСОБА_4 в період часу з липня 2022 року по червень 2023 року, обіймаючи посаду листоноші 1-го класу пересувного відділення поштового зв`язку № НОМЕР_1 Черкаської дирекції АТ «Укрпошта», перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою привласнення грошових коштів, шляхом зловживання довірою, отримувала від ОСОБА_5 грошові кошти в рахунок сплати за комунальні послуги, а саме оплати за спожитий природній газ по особовому рахунку НОМЕР_2 , в підтвердження оплати здійснювала на квитанціях споживача відтиск печатки, не в повній мірі оприбутковувавши їх шляхом внесення відомостей до касового звіту для перерахунку за призначенням, чим заволоділа грошовими коштами потерпілої в сумі 2751 грн 03 коп.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнала у повному обсязі, щиро покаялася і надала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснила, що працювала листоношею у відділенні поштового зв`язку № НОМЕР_1 Черкаської дирекції АТ «Укрпошта». Згідно посадової інструкції вона мала право приймати грошові кошти на оплату комунальних послуг мешканцями села, в якому вона працювала. Так, у період з липня 2022 року по червень 2023 року, отримуючи від ОСОБА_5 кошти в рахунок сплати комунальних послуг за спожитий природний газ, у її розрахунковій книжці та на квитанції ставила відтиск печатки Укрпошти, яка була їй довірена, а отримані кошти привласнювала собі. Підставою такого вчинку стало її важке матеріальне становище та певні сімейні обставини. Розуміє тяжкість вчиненого, щиро розкаюється, тому просить суд суворо її не карати.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, її покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчиненого кримінального правопорушення, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 її вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, згідно обвинувального акту дії обвинуваченої ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України, як «заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене повторно», оскільки станом на час звернення прокурора до суду з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачувалася у вчиненні інших аналогічних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, які були вчинені як до так і після вказаних дії обвинуваченої, які є предметом розгляду в цьому кримінальному провадженні.
Ухвалою суду від 09.09.2024 кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 в частині вчинення інших епізодів злочинної діяльності за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України було закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (Закон №3886-ІХ), яким викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, якою визначено, що викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, після вирішення судом питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України щодо потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідно до обвинувального акта залишилось висунуте ОСОБА_4 обвинувачення лише в частині заволодіння шляхом зловживання довірою майном потерпілої ОСОБА_5 на суму 2751,03 грн. і такі дії обвинуваченої не підпадають під дію Закону про декриміналізацію.
Суд, вирішуючи питання щодо належної кваліфікації вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення з урахуванням встановлених часу, місця, способу та інших обставин на час вчинення кримінального правопорушення, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В даному випадку дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування були кваліфіковані як такі, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. При цьому кваліфікуючою ознакою вказано повторність.
Оскільки після закриття судом кримінального провадження відносно ОСОБА_4 в частині епізодів висунутого обвинувачення не знайшли свого підтвердження обставини щодо повторності заволодіння обвинуваченою чужим майном шляхом обману та під час розгляду справи прокурор не змінював обвинувачення в цій частині, тому враховуючи позицію сторін в сукупності з встановленими обставинами вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вийти за межі обвинувачення, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та в зв`язку з виключенням з обвинувачення посилання на повторність змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 з ч.2 ст.190 на ч.1 ст.190 КК України.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом згідно вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_14 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані, що характеризують особу винної, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.
Суд бере до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_4 має вік 52 роки, осудна, заміжня, не працевлаштована, на утриманні має сина інваліда з дитинства І групи, який потребує постійної сторонньої допомоги на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності та не має судимості. Також суд бере до уваги позицію потерпілих, які цивільні позови не заявляли та претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої в ході розгляду справи не пред`являли, та досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченої, позицію потерпілих, які не мають до обвинуваченої претензій матеріального та морального характеру, а також досудову доповідь органу пробації, виходячи з принципів розумності покарання, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, яке, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винної та її ставлення до вчиненого, відсутність претензій матеріального та морального характеру від потерпілої, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та без її ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
Відносно обвинуваченої ОСОБА_4 під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався та під час судового розгляду сторонами кримінального провадження клопотання про обрання запобіжного заходу не заявлялись, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для його застосування щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1