Справа № 201/9921/24
Провадження 1-кс/201/3454/2024
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП№ 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001377 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий вернувся до суду з погодженим прокурором клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що до ЧЧ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 23.07.2024 року невідома особа шахрайським шляхом за підробленими документами здійснила продаж нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є заявниця.

Допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , показала, що 20.04.2021 року вона, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , оформили придбання у приватного нотаріуса ОСОБА_7 2-х кімнатної квартири загальною площею 127.5 кв. метрів (житлова площа -41.4 кв. метрів) розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 .

З моменту придбання в квартирі ніхто не мешкав. З квітня 2021 року її чоловік періодично приїздив в дану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , задля того, аби перевіряти, чи все нормально з квартирою, та для фотографування лічильників, сплачувати комунальні послуги. Це продовжувалось до 22.07.2024 року. Наступного дня, а саме, 23.07.2024 року приблизно о 11:00 ОСОБА_5 подзвонила ОСОБА_9 (м.т. НОМЕР_1 ), вона була ріелтором при покупці даної квартири, та повідомила, що квартиру розташована за адресою: АДРЕСА_1 , намагаються продати по підробленим документам.

Після цього, чоловік ОСОБА_6 , зателефонував знайомому адвокату ОСОБА_11 (м.т. НОМЕР_2 ) та попросив його подивитися по можливим базам, чи не перепродали квартиру без їх відома. ОСОБА_11 відповів, що вказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було продано 23.07.2024 року о 12:01 згідно договору купівлі-продажу №15 від 23.07.2024 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 . Власник: ОСОБА_14 .

Також від адвоката потерпіла отримала копію паспорту особи, яка раніше намагалася під іменем ОСОБА_5 перепродати квартиру, але їй відмовили. В підробленому паспорті співпадають усі данні окрім фотокартки та підпису.

Також потерпіла надала до СВ ВП№5 копію підробленого паспорту відповідно до якого було шахрайським шляхом здійснено продаж її квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Так відповідно до доданого договору купівлі-продажу кв. 52 за адресою: АДРЕСА_3 , 20.04.2021 року придбана ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кв.52 за адресою: АДРЕСА_3 , 23.07.2024 продана ОСОБА_14 , який на даний час і є власником.

Враховуючи те, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 є предметом кримінального правопорушення, слідчий вважав доцільним застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт.

Вважав за необхідне відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України проводити судове засідання без виклику володільця майна, оскільки він безпосередньо є виконавцем вказаного злочину, та може вплинути на свідків, знищити або перетворити вищевказане майно, або вчинити дії щодо його відчуження.

Приймаючи до уваги викладене, слідчий просив накласти арешт на нерухоме майно.

Слідчий в судовому засідання вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Як свідчать матеріали клопотання, до ЧЧ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 23.07.2024 року невідома особа шахрайським шляхом за підробленими документами здійснила продаж нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є заявниця.

Допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , пояснила про обставини вибутя квартири з власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу кв. 52 за адресою: АДРЕСА_3 , 20.04.2021, власником квартири є ОСОБА_5 .

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на АДРЕСА_4 , 23.07.2024 продана ОСОБА_14 .

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно із ч. 2 ст. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.

Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На обгартування клопотання додано ряд доказів, з яких видно, що на підставі договору купівлі-продажу, квартира АДРЕСА_4 , 20.04.2021, належала ОСОБА_5 . У пдальшому вибула з її власності на підставі паспорту, який містить ознаки підроблення. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кв.52 за адресою: АДРЕСА_3 , 23.07.2024 продана ОСОБА_14 .

На думку слідчого судді, матеріали клопотання містять інформацію, що дає обґрунтовані підстави вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, (а саме заволодіння правом власності на нерухоме майно шахрайським способом), а також що предметом вчинення кримінального правопорушення є нерухоме майно.

Слідчий суддя вважає, що на даний час існують обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи можуть вживати дії направлені на зміну власника або інше розпорядження вищевказаним майном, що у подальшому ускладнять встановлення істини по справі та забезпечення прав потерпілого від кримінального правопорушення.

Крім того, зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді із матеріалів, доданих до клопотання.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.

На підставі викладеного, органом досудового розслідування доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, крім того, арешт майна шляхом заборони відчуження та розпорядження без заборони користування арештованим майном буде пропорційним меті зберігання цієї квартири як предмету вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, зокрема проведення експертизи, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно з метою запобігання незаконному відчуженню нерухомого та рухомого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суддя слідчий,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на нерухоме, а саме, квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Заборонити усім державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна - квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст оголошений 14 серпня 2024 року о 19 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1