Справа № 577/4092/20
Провадження № 1-кс/577/1361/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2024 р. м. Конотоп

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту в частині заборони користування автомобілем «Kia Sportage»,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту автомобіля «Kia Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони користування, накладеного за ухвалою слідчого судді від 22.10.2020 року, у кримінальному провадженні №0000958 від 16.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На обґрунтування зазначила, що тривалий термін накладеного арешту (майже чотири роки), внаслідок чого вона позбавлена можливості користуватися автомобілем, порушує її право власності. Крім того, на даний час виконані усі необхідні слідчі дії стосовно належного їй транспортного засобу, зокрема проведений огляд авта, експертиза технічного стану, слідчий експеримент за участю експерта. Також зауважує, що під час досудового розслідування різними експертними установами надавалися висновки судово-автотехнічних експертиз, які суперечили між собою, а тому була призначена чергова автотехнічна експертиза та транспортно трасологічна експертиза з метою визначення місця зіткнення та кута зіткнення, які тривають вже більше двох років і коли будуть закінчені невідомо. Даний автомобіль необхідний для використання в роботі, оскільки вона є приватним підприємцем, а також для евакуації родини у випадку реальної загрози їх життю пов`язаної зі збройною агресією РФ проти України.

Слідчий Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 заперечуючи задоволенню вимог фактично підтвердив покази заявника, проте стверджує, що надання власнику дозволу користуватися автомобілем, який визнаний речовим доказом, може ускладнити проведення подальших слідчих дій. Запевнив, що кримінальне провадження на даний час перебуває в експертній установі з метою проведення чергової експертизи, яка дійсно триває вже більше двох років і скільки часу ще потрібно невідомо. Крім того, додав, що жодній особі підозра повідомлена не була.

Суд вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши судові провадження №577/4092/230 (1-кс/577/1623/20) та 577/4092/20 (1-кс/577/556/21) дійшов такого висновку.

У статтях 7, 16 КПК України закріплено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, вказано про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У Постановах ЄСПЛ від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації» та від 24.03.2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації» наголошується, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2020 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що належний ОСОБА_4 автомобіль є речовим доказом і необхідний для проведення відповідних досліджень.

Між тим, ст. 28 КПК визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (ч. 3 ст. 28 КПК).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Підсумовуючи викладене суд констатує, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу (відомості до ЄРДР внесені 16.10.2020 року за ч. 2 ст. 286 КК України), при цьому жодній особі про підозру у вчиненні злочину не оголошено, з арештованим, за ухвалою слідчого судді від 22.10.2020 року, автомобілем проведені необхідні слідчі дії, згідно представлених фотознімків авта наявні пошкодження не перешкоджають його експлуатації, а тому версія органу досудового розслідування про те, що надання дозволу власнику користуватися арештованим автомобілем може ускладнити досудове розслідування є не переконливою.

Приписами ч. 2 ст. 174 КПК передбачено, що арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна.

При вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя зобов`язаний оцінити розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 2 п. 5, ч. 4 ст. 173 КПК).

З огляду на викладене суд дійшов переконання про необхідність задоволення вимог.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 131-132, 170-174, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Частково скасувати арешт у кримінальному провадженні №0000958 від 16.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України накладений за ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2020 року на автомобіль «Kia Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме лише в частині заборони користування, залишивши раніше визначену заборону відчужувати, розпоряджатися, знищувати, змінювати, перетворювати, передавати, реєструвати, перереєструвати.

Дозволити власнику ОСОБА_4 експлуатацію зазначеного транспортного засобу зобов`язавши її надати цей автомобіль за першою вимогою слідчого, прокурора, суду для здійснення процесуальних дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Слідчий суддяОСОБА_1