ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10932/23

Провадження № 11-кп/4820/496/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні №0001352, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Санкт-Петербург, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України тапризначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 та призначено остаточне покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання. Судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/123-23/4195-ТВ від 25.04.2023 в сумі 1434 грн. 00 коп., експертизи № СЕ-19/123-23/4320-Д від 1912 грн. 00 коп., а всього 3346 грн. 00 коп. стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , будучи судимим за кримінальні правопорушення проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та під час відбування іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення.

Так, 20.04.2023, близько 17.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , помітив у припаркованому на узбіччі, належному на праві власності потерпілому ОСОБА_7 автобусі марки «ПАЗ» моделі «4234» д.н.з. НОМЕР_1 два відеореєстратори марки «DDPAI» світло сірого та темно сірого кольорів, після чого, пересвідчившись, що за його протиправними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи та усвідомлюючи, що в державі діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України за № 64/2022 від 24.02.2022 та продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» за № 58/2023 від 06.02.2023, умисно, таємно, повторно, шляхом відкриття закритих водійських дверей автобуса марки «ПАЗ» моделі «4234» д.н.з. НОМЕР_1 , незаконно проник у салон вказаного автобуса, звідки викрав один відеореєстратор марки «DDPAI» світло сірого кольору вартістю 1000 гривень та один відеореєстратор марки «DDPAI» темно сірого кольору вартістю 975,00 гривень, після чого залишив місце події та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1975,00 грн.

За таких обставин, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінено, ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 року та призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 червня 2024 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 задоволено; ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, або у зв`язку з його дійовим каяттям, на підставі ст.ст. 44, 45 КК України - звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Посилається на те, що слідчі дії проводились з порушенням вимог ст. 223 КПК України, а саме після 22 год., в комендантську годину, що свідчить про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування.

В ході досудового розслідування слідчі дії відбувались без участі захисника, отже було порушено його право на захист.

Також, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не взяв до уваги, що він відшкодував потерпілому вартість викраденого та призначив йому занадто суворе покарання.

Позиції учасників судового провадження

Захисник адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, надіслала заяву про відкладення розгляду справи через її хворобу, без підтвердження відповідними документами.

Обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на проведенні апеляційного розгляду у відсутність свого захисника, підтвердив отримання пам`ятки про права та обов`язки та зрозумілість їх змісту.

З`ясувавши думку учасників процесу, враховуючи, що участь захисника в цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою, захисник не подавав апеляційної скарги, обвинувачений наполягає на проведенні апеляційного розгляду у цьому судовому засіданні у відсутність свого захисника, реалізуючи своє право на захист, обвинувачений обрав спосіб захищати свої права та інтереси самостійно, при цьому і не відмовляється від захисника. що не заборонено кримінальним процесуальним законом, не є порушенням його конституційних прав та свобод і не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість провести апеляційний розгляд у відсутність захисника.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неприбуття не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у його відсутність, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав, просив її задовольнити в повному обсязі. Наполягав, що не мав на меті незаконного збагачення, а тільки забрав відеореєстратори, тому що в період дії воєнного стану їх використання заборонено, інших речей та грошей не брав. Підтвердив, що не повідомляв у поліцію та відніс відеореєстратори додому. Збитки відшкодував.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, оскільки суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин по справі постановив законне і обґрунтоване рішення, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд надав відповідно оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, думку прокурора з приводу апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання, вважаючи його занадто суворим, а також посилаючись порушення вимог ст. 223 КПК України при проведені слідчих дій, вважає недопустимими докази, зібрані під час досудового розслідування. В ході досудового розслідування слідчі дії відбувались без участі захисника, отже було порушено його право на захист.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

На обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та показав, що 20 квітня 2023 року близько 17.00 год. йшов по вул. Чорновола та побачив на вітровому склі автобуса відеореєстратори та мав намір зробити зауваження водієві, що наразі у період воєнного стану заборонено використання відеореєстраторів. Зачекавши близько 20 хвилин та не дочекавшись водія, відчинив двері та зняв два відео реєстратори, забравши їх з собою. Наступного ранку до нього приїхали працівники поліції, які відвезли у гараж до власника, де він повернув відеореєстратори.

Свої покази обвинувачений підтвердив в ході слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_6 відтворив обставини вчинення ним крадіжки відеореєстраторів із автобуса марки «ПАЗ», моделі «4234», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з протоколу слідчого експерименту від 28.04.2023р. та додатку до нього (а/п 107-110 т1). Крім того, вкрадені відеореєстратори ОСОБА_6 видав особисто працівникам поліції, що підтверджується даними його заяви від 21.04.2023 року та даними протоколу огляду речей та додатку до нього від 21.04.2023 року (а/с 41-43 т1).

Судом обґрунтовано покладено в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив викрадення з належного йому автобуса 20.04.2023 близько 17 год. двох відеореєстраторів, які було встановлено на вітровому склі та були направленні для ведення зйомки в салоні автобуса. Особу зловмисника ним було встановлено після перегляду відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, де було припарковано автобус. Наступного дня, після вчинення крадіжки, до нього прийшов ОСОБА_6 та відшкодував вартість зламаного ним відеореєстратора в сумі 2 000 грн.

Покази потерпілого підтверджуються також відомостями протоколу огляду предметів (документів) від 24.04.2023 року, з якого вбачається, що було оглянуто оптичний диск DVD-R, із відеофайлами з камер відеоспостереження по АДРЕСА_3 та встановлено, що кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_6 (а/п 86-89 т1) та даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинення крадіжки двох відеореєстраторів з належного йому автобуса марки «ПАЗ», моделі «4234», д.н.з. НОМЕР_1 (а/п НОМЕР_2 ).

Крім того, з протоколу огляду місця події від 20.04.2023 р. та додатку до нього, вбачається, що під час даної слідчої дії на правих дверцятах автобуса марки «ПАЗ», моделі «4234», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено два сліди пальців рук (а/п 34-39 т1).

Відповідно до висновків дактилоскопічної експертизи від 27.04.2023 року за №СЕ-19/123-23/4320-Д два сліди пальців рук, вилучені під час огляду місця події, належать ОСОБА_6 (а/п 67-72 т1).

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 25.04.2023р. ринкова вартість відеореєстратора марки «DDPAI» темно-сірого кольору становить 975 грн. Згідно з даними довідки від 24.04.2023 року, виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 , ринкова вартість відеореєстратора марки «DDPAI» світло-сірого кольору становить 1000 грн. (а/п 51-57 т1). Отже, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1975 грн.

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, в даному випадку для ухвалення обвинувального вироку за ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного судом доведеним, із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у нього умислу на викрадення майна потерпілого, колегією суддів розцінюється як намір уникнути відповідальності за фактично вчинене та обраним способом захисту, а тому відхиляє їх, адже вони суперечать фактичним обставинам справи.

Зокрема, ОСОБА_6 не зміг логічно пояснити суду, чому після заволодіння речами потерпілого, а саме зірвавши реєстратори з вітрового скла автобуса він не поклав їх у транспортному засобі або не відніс до поліції, вважаючи їх використання незаконним, а приніс їх із собою додому, і лише на вимогу співробітників поліції повернув потерпілому.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про його умисел саме на викрадення чужого майна.

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що слідчі дії проводились з порушенням вимог ст.223 КПК України, а саме після 22 год., в комендантську годину, що свідчить про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування з огляду на наступне.

Відповідно частини 4 статті 223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного, а також крім здійснення кримінального провадження у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у даному кримінальному провадженні в нічний час проведено дві слідчі дії: огляд місця події та огляд речей.

З протоколу огляду місця події, а саме автобуса марки «ПАЗ», моделі «4234», д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що така слідча дія проведена за заявою потерпілого ОСОБА_7 , яка надійшла до служби «102» о 20 год. 45 хв. Працівники поліції, прибувши на місце події, одразу провели огляд місця події, який було розпочато о 22 год. 10 хв., закінчено о 22 год. 30 хв. 20 квітня 2023 року. В ході огляду на правих дверцятах даного автобуса було виявлено два сліди пальців рук. (а/п 32 т1).

Відповідно до рапорту лейтенанта поліції ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 від 21 квітня 2023 року після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження було встановлено, що до крадіжки причетний ОСОБА_6 (а/п 40 т1).

Із протоколу огляду речей вбачається, що така слідча дія розпочата о 00 год. 32 хв., закінчена о 00 год. 40 хв. 21 квітня 2023 року. В ході огляду речей ОСОБА_6 виявлено два відеореєстратори, які він видав працівникам поліції. Вказаний протокол ОСОБА_6 підписав особисто, зауважень та доповнень не заявляв (а/п 42 т1).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчі дії, які проводились невідкладно, у період часу з 22 год. 10 хв. до 00 год. 40 хв. були виправданими, оскільки вони запобігли втраті слідів кримінального правопорушення.

Таким чином, порушень вимог ст. 223 КПК України в ході проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні не встановлено, а тому відсутні підстави визнавати протокол огляду місця події від 20.04.2023 року та протокол огляду речей від 21.04.2023 року недопустимими доказами.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що ході досудового розслідування слідчі дії відбувались без участі захисника, що призвело до порушення його права на захист, колегія суддів оцінює критично, оскільки присутність захисника під час проведення огляду місця події та вилучення речей вимогами закону не передбачається.

Доводи ОСОБА_6 про те, що під час досудового розслідування йому не було залучено захисника, що є порушенням його права на захист, апеляційний суд до уваги не бере, зважаючи на таке.

Так, відповідно до положень ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: 1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; 2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; 3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

В ході досудового розслідування під час роз`яснення ОСОБА_6 його прав та обов`язків, він звернувся із клопотанням про залучення захисника за рахунок держави.

Згідно постанови слідчого від 28.04.2023 року йому надано захисника - адвоката ОСОБА_8 , яка була присутньою під час проведення слідчого експерименту, що підтверджується даним протоколу проведення слідчого експерименту від 28.04.2023 року, а також під час розгляду справи у суді першої інстанції (а/п 107-109 т1).

Таким чином, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про порушення його права на захист під час досудового розслідування є неспроможними.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України, керувався роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами та належним чином врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, має не зняту та не погашену судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення під час відбування іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, є учасником ЗПТ з 2011 року, діагноз ППРВВН (опіато, метадон) залежність, потребує продовження проведення замісної терапії метадоном, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 27.04.2023 КНП «ХОМЦПЗ».

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, враховуючи характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а тому підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість, пом`якшення цього покарання та застосування ст. 69 КК України не вбачає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що судом першої інстанції не враховано, що останній відшкодував шкоду потерпілому, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки такі обставини були враховані як пом`якшуюча обставина під час призначення йому покарання, що підтверджується змістом мотивувальної частини вироку.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 44, 45 КК України, у зв`язку з його дійовим каяттям, то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального закону, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2023 року, який вступив в законну силу 04 квітня 2023 року. Цим вироком затверджена угода про визнання винуватості, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК України та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Новий злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив через 16 днів після набрання цим вироком законної сили, в період дії іспитового строку.

Тому, умови, передбачені ст.ст. 44, 45 КК України для його звільнення у зв`язку із дійовим каяттям відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3