ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«04» жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена вище скарга адвоката ОСОБА_3 подана в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга адвоката ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 28 серпня 2024 року заявниками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Національного антикорупційного бюро України було направлено заяву про вчинення першим заступником начальника Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_6 за попередньою змовою злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 364 та ст. 370 КК України, в якій заявники просили внести відомості до ЄРДР, відкрити кримінальне провадження, розслідувати справу та притягнути винних до відповідальності. Згідно даних офіційного сайту УкрПошти по трекінгу відстеження поштового направлення заява була вручена уповноваженій особі НАБУ 27 вересня 2024 року. Однак, станом на 02 жовтня 2024 року Національним антикорупційним бюро України кримінальне провадження на підставі заяви про злочин, як того вимагає ст. 214 КПК України, так і не було порушено, відомості до ЄРДР внесені не були. В зв`язку з цим заявники просять зобов`язати посадову особу НАБУ внести відомості до ЄРДР на підставі їх заяви про злочин та надати заявникам витяг з ЄРДР. Також у скарзі зазначено, що оскільки заява була отримана НАБУ лише зі сплином місяця від моменту її направлення, то заявники просять вважати скаргу поданою у належні строки.

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судове засідання заявники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їх представник ОСОБА_3 не з`явилися, 04 жовтня 2024 року від представника надійшло клопотання про розгляд скарги у їх відсутність та її задоволення.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився. 04 жовтня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Національного бюро ОСОБА_7 , зі змісту яких вбачається, що НАБУ заперечує проти задоволення скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою. Зазначено, що до Національного бюро надійшла скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрована 27 вересня 2024 року за №Ко-13364, щодо можливого вчинення службовою особою ГСУ СБУ ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 189, 364, 370 КК України за обставин, наведених у заяві, та з інших питань. За результатами розгляду цієї заяви, Національним бюро не було встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки заявниками не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, про що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було поінформовано листом від 04 жовтня 2024 року. Враховуючи викладене, представник просив у задоволенні скарги відмовити, а її розгляд проводити без участі представника НАБУ за наявними письмовими запереченнями.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності заявників, їх представника та представника НАБУ, які були повідомлені про розгляд належним чином та просили його проводити без їх участі.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Слідчий суддя, перевіривши обставини щодо строків звернення з цією скаргою, оскільки заявниками заява про злочин була направлена до НАБУ 28 серпня 2024 року, що підтверджується відповідним фіскальним чеком, який доданий до скарги, та враховуючи, що згідно письмових пояснень представника НАБУ, у них ця заява, була зареєстрована лише 27 вересня 2024 року, тобто зі сплином місяця від моменту її направлення,прийшов до висновку, що ця скарга може бути розглянута в суді.

Дослідивши матеріали скарги та письмові заперечення представника особи, бездіяльність якої оскаржується, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст. 214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення заявники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають про вчинення першим заступником начальника Головного слідчого управління СБУ ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.1 ст. 364, ст. 370 КК України, який, на переконання заявників, зловживаючи своїм службовим становищем, провокував через ОСОБА_8 (є заявником у кримінальному провадженні, досудове розслідування якого здійснює СБУ) зустрічі, на яких неодноразово вимагав грошові кошти та вчинення активних дій у вигляді подання заяв про злочин з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 або «буде погано усім». Заявники також вказують, що, як їм стало відомо, ОСОБА_8 , який тривалий час працює з СБУ, на вимогу ОСОБА_6 спровокував ОСОБА_10 на передачу грошових коштів в розмірі 5000 доларів США, які сам напередодні йому передав. Ця провокація за спланованими діями ОСОБА_6 і ОСОБА_8 відбулася без відома заявників та всупереч їх волі, однак відобразилася на їх правах. Заявники вважають, що ОСОБА_6 був зацікавлений у викритті того, хто пропонував, обіцяв, надав неправомірну вигоду або прийняв пропозицію, обіцянку чи одержав таку вигоду маючи необхідний вплив, шляхом провокації підкупу, підбурення особи на пропонування, обіцянку чи надання неправомірної вигоди та прийняття пропозиції, обіцянки чи одержання такої вигоди. Тобто, заявники, враховуючи вищевикладене, звернулися до НАБУ з заявою про злочини, передбачені ст. ст. 189, 364 та 370 КК України, які, як вони вважають, були вчиненні ОСОБА_6 за попередньою змовою.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявникам відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, про які вони зазначають у своїй заяві, а їх твердження про наявність, за викладених у заяві обставин, у діях першого заступника начальника Головного слідчого управління СБУ ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, зокрема, вимагання, зловживання владою або службовим становищем, провокація підкупу ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності/неправомірності дій службової особи та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність.Заявниками не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР.

Зокрема, викладаючи у заяві обставини можливого вчинення першим заступником начальника Головного слідчого управління СБУ ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, заявник не зазначає у ній про настання будь-яких тяжких наслідків, що є кваліфікуючою ознакою цього кримінального правопорушення, а також може свідчити про можливість віднесення його до підслідності НАБУ.

Крім того, відповідно до листа т.в.о. Керівника Управління комунікації та зовнішніх зв`язків НАБУ, який направлявся заявникам за результатом розгляду їх заяви про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було повідомлено, що за результатами розгляду в межах компетенції їх заяви детективами НАБУ було встановлено, що у заяві не викладено об`єктивних та фактичних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, а тому відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР. В зв`язку з цим, заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було направлено до ДБР для організації розгляду в межах їх компетенції.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України відсутні, а тому в задоволенні вимог адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , слід відмовити.

Вважаю за необхідне додатково зазначити, що кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями, які можливо перевірити, та/або доданими матеріалами, у тому числі в частині підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. Лише самих відомостей, викладених у заяві та не підтверджених конкретними фактами та доказами (розумними сумнівами), на переконання слідчого судді, недостатньо на підтвердження наявності ознак скоєння злочинів, які підслідні НАБУ/підсудні ВАКС, інакше будь-які дії, за такою логікою, можливо піддати сумніву та неправомірній перевірці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_11