УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 Справа №607/13401/21 Провадження №1-кп/607/394/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000939 від 06 липня 2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Буглів, Лановецького району, Тернопільської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , пенсіонера, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України (в ред. Кодексу згідно із Законом № 2227-VIII від 06.12.2017), -

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п. п. 3, 14 ч. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, № 2229-VІІІ, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 протягом 2020-2021 років, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо свого сина потерпілого ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_3 спільно проживає за адресою АДРЕСА_1 , що призводить до психологічних, фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілого ОСОБА_6 за наступних обставин.

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/4275/21 від 11.03.2021, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 08.03.2021, близько 17:50 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_6 , а саме висловлювався в його сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, в присутності малолітніх дітей ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/5438/21 від 02.04.2021, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 24.03.2021, близько 19:00 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого сина ОСОБА_6 домашнє насильство, в ході якого ображав останнього нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність. Цього ж дня, ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис НОМЕР_1 від 24.03.2021 року, відповідно до якого, на останнього покладено захід у вигляді заборони у будь-який спосіб контактувати із сином ОСОБА_6 .

Також, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/5435/21 від 02.04.2021, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 27.03.2021, близько 17:30 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого сина ОСОБА_6 домашнє насильство, зокрема висловлювався нецензурними словами в сторону ОСОБА_6 , погрожував фізичною розправою останньому, тим самим не виконав заходи термінового заборонного припису, а саме у будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_6 .

Крім цього, 05.07.2021, близько 11:00 год., ОСОБА_3 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за місцем свого спільного проживання із сином ОСОБА_6 , а саме, бульв. АДРЕСА_1 вчинив дії фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_6 , безпідставно розпочав словесний конфлікт у ході якого виражався нецензурною лайкою у сторону останнього, висловлював погрози застосування фізичної сили, після чого почав шарпати за верхній одяг потерпілого ОСОБА_6 .

Отже, скоєними обвинуваченим ОСОБА_3 за вищевказаних обставин систематичними діями, що полягають у вчиненні ним фізичного, психологічного насильства щодо ОСОБА_6 , який є його сином та з яким він спільно проживає, останньому було спричинено фізичних та психологічних страждань.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 р. (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що: «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій спрямованих на вчинення домашнього насильства, обвинувачений ОСОБА_3 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_10 , з яким спільно проживає.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 протягом 2020-2021 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних та фізичних страждань потерпілому і бажаючи їх настання, умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство (образи) стосовно свого сина потерпілого ОСОБА_6 , з яким спільно проживає, що призвело до його психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості його життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.126-1 КК України (в ред. Кодексу згідно із Законом № 2227-VIII від 06.12.2017) - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань або погіршення якості життя потерпілої особи.

02.09.2024 обвинувачений ОСОБА_3 надіслав суду письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та просив суд закрити кримінальне провадження в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Вказане клопотання у судовому засіданні підтримав та просив задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити.

Прокурор вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає до задоволення та кримінальне провадження слід закрити в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.288 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності; суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України в ред. Кодексу згідно із Законом № 2227-VIII від 06.12.2017, який згідно з вимогами ст.12 КК України, класифікується як нетяжкий злочин. Зокрема, за санкцією статті обвинувачення в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.

Відповідно до обвинувального акту, злочин ОСОБА_11 було вчинено протягом з 08 березня по 05 липня 2021 року та з дня його вчинення минуло більше трьох років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України визначено підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню та ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України (в ред. Кодексу згідно із Законом № 2227-VIII від 06.12.2017), підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000939 від 06 липня 2021 року закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-286, 288 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (в ред. Кодексу згідно із Законом № 2227-VIII від 06.12.2017) звільнити від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000939 від 06 липня 2021 року - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1