Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2024 року м. Рівне

Справа № 569/24624/23

Провадження № 11-кп/4815/509/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2009 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.2, 6, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 156 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2009 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.2, 6, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 156 КК.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вирок Апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2009 року стосовно ОСОБА_5 обґрунтований недопустимими доказами, здобутими за допомогою фізичного та психологічного насилля відносно підсудного.

Захисник покликалась на те, що ОСОБА_5 з моменту його затримання працівниками міліції за підозрою у вчиненні злочину, а саме з 16.30 год. 27.10.2009 до 06.02.2009 до поміщення у слідчий ізолятор, перебував під контролем працівників міліції, однак в цей період часу йому було заподіяно тілесні ушкодження, виявлені в умовах ізолятора тимчасового тримання (далі - ІТТ) 28.01.2009 та в умовах слідчого ізолятора (далі - СІ) 06.02.2009.

Вказала, що за її запитом експертом комунального закладу (далі - КЗ) «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Житомирської обласної ради було проведено судово-медичне дослідження на ім`я ОСОБА_5 , за результатами якого було складено Акт судово-медичного дослідження №1613 від 15.09.2022, яким встановлено наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, період та спосіб їх отримання.

На думку захисника, під час проведення слідчих дій в період з 22.40 год. 27.01.2009 по 06.02.2009 до ОСОБА_5 працівниками Управління Мміністарства внутрішніх справ України в Рівненській області, які проводили розслідування, застосовувалось фізичне насильство, що виразилось у завданні побоїв, з метою отримання від нього показань всупереч його волі. Вказала, що при цьому даний вирок обґрунтований рядом доказів явками з повинною ОСОБА_5 , протоколами його допиту та протоколом відтворення обставин та обстановки місця події.

Також апелянт вказала на те, що під час розгляду Рівненським міським судом Рівненської області цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, МВС України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної Казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області, за ухвалою суду було призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено комунальному закладу «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Житомирської обласної ради.

За висновком експерта №1335 від 02.08.2023, частина виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень була заподіяна після 27.01.2009, а частина після 27.01.2009 та 28.01.2009, а також вказано можливий механізм отримання цих тілесних ушкоджень.

На думку апелянта, новий доказ висновок експерта №1335 від 02.08.2023 свідчить про те, вирок Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2009 стосовно ОСОБА_5 було постановлено з істотним порушенням вимог Конституції України, Конвенції про захист прав людини, оскільки в основу цього вироку було покладено недопустимі докази.

Також захисник покликалась на те, що місцевим судом не вирішено її клопотань про визнання певних доказів недопустимими, оскільки не було постановлено ні письмової ухвали, а також не були внесені такі ухвали до протоколу судового засідання.

Вказала, що під час розгляду даної кримінальної справи у 2009 році обставини щодо застосування відносно ОСОБА_5 працівниками міліції побоїв та катування існували, однак ці дані не були відомі Апеляційному суду Рівненської області через відсутність документів щодо них. Доводить, що нововиявлені обставини були встановлені лише 02 серпня 2023 року, а тому не могли бути відомі судам у 2009 та 2016-2018 роках.

Також апелянт вважає, що місцевим судом було неправильно застосовано принцип правової визначеності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судової справи, вироком Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2009 ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні злочинів передбачених п.п. 2, 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 187 КК та засуджено до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 08.04.2010 касаційну скаргу ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2009 залишено без задоволення, а вирок без змін.

Так, частиною 1 ст. 459 КПК передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, за змістом ст. 459 КПК нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: невідомість їх суду з причин, які від нього не залежать; істотність цих обставин для справи; наявність нововиявлених обставин в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість обліку цих обставин під час провадження в справі і постановлення вироку у зв`язку з тим, що вони не відомі суду; відкриття нових обставин тільки після набрання вироком законної сили.

Отже, нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, юридичні факти, що перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні і спростовують через їх невідомість й істотність висновки, які містяться у вироку чи ухвалі, що набрали законної сили, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Так, засуджений ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_6 як на нововиявлену обставину покликались на висновок експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Житомирської обласної ради №1335 від 02.08.2023, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , що були виявлені у нього 27 січня 2009 року в КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради о 22 год. 40 хв, а тілесні ушкодження зафіксовані 28 січня 2009 року в 02 год. 20 хв. в умовах ІТТ за своєю анатомічною докалізацією та власне характером були заподіяні після 27 січня 2009 року, тобто в проміжку часу після судово-медичної експертизи до огляду в умовах ІТТ. У ОСОБА_5 06 лютого 2009 року в Рівненському СІ були виявлені тілесні ушкодження, які не були зафіксовані 27 січня 2009 року, були заподіяні після 27 січня 2009 року та 28 січня 2009 року, тобто в проміжку часу 27-28 січня 2009 року до 06 лютого 2009 року. Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені ударами рукою затиснутою в кулак, ногою у взутті та будь-якими іншими тупими твердими предметами, що не залишили характерних слідів.

На думку сторони захисту, вказаний висновок експерта підтверджує недопустимість доказів, отриманих у період з 27-28 січня 2009 року по 06 лютого 2009 року, що є підставою для перегляду даного вироку за нововиявленими обставинами.

Однак, з такими доводами колегія суддів погодитись не може.

Зокрема, вказаний висновок судово-медичного експерта встановлює отримання засудженим ОСОБА_5 тілесних ушкодження в проміжок часу з 27-28 січня 2009 року до 06 лютого 2009 року, однак жодним чином не доводить, що виявлені у нього тілесні ушкодження були спричинені працівниками міліції та з метою надання ним неправдивих показань щодо вчинених злочинів, що намагається довести засуджений з метою уникнення подальшої кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, у тому числі, за особливо тяжкий злочин.

Поряд з цим, з вироку Апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2009 року вбачається, що під час допиту у суді ОСОБА_5 надавав детальні показання щодо обставин вчинених ним злочинів, однак заперечив вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, задоволення статевої пристрасті неприродним способом та умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_8 , водночас ствердивши, що показання на досудовому слідстві дав під тиском працівників міліції.

Тобто, під час розгляду вказаної кримінальної справи Апеляційному суду Рівненської області була відома позиція засудженого щодо застосування до нього тиску з боку працівників міліції під час досудового слідства.

Вказана обставина була перевірена апеляційним судом, однак, як вбачається зі змісту вироку, не знайшла свого підтвердження.

Окрім того, слід зауважити, що в основу обвинувального вироку покладено ряд доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою, зокрема, за фактами вчинення ОСОБА_5 розпусних дій із малолітніми, поряд із дослідженими явками із повинною та протоколами допиту ОСОБА_5 , було досліджено показання малолітніх потерпілих, протоколи пред`явлення малолітнім потерпілим особи поза її візуальним спостереженням, відповідно до яких вони впізнали ОСОБА_5 як особу, яку вчинила стосовно них злочин, допитано законних представників малолітніх потерпілих, свідків. За фактом вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених п.п.2, 6, 9 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК, крім дослідження явок з повинною та протоколів допиту ОСОБА_5 , судом було допитано потерпілого, свідка, досліджено протоколи огляду, ряд висновків судових експертиз, допитано судового експерта.

Стосовно доводів захисника про те, що місцевим судом не було вирішено її клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, то колегія суддів наголошує, що, як визначено ч.1 ст. 89 КПК, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. При цьому, нормами кримінального процесуального закону не передбачено постановлення окремої ухвали з цього приводу.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника щодо неправильного застосування місцевим судом принципу правової визначеності при постановленні оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць.

Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Так, встановлені обставини даного провадження свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 намагається добитися нового слухання його справи та нового її вирішення задля призначення йому більш м`якого покарання за вчинені ним злочини або уникнення подальшого відбування покарання.

При цьому, обставину, на яку покликалась сторона захисту, у розумінні ст. 459 КПК, не можна розцінювати як нововиявлену, яка б могла свідчити про неправильність постановленого вироку та бути достатньою для перегляду остаточного судового рішення, що відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2024 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Рівненської області від 09 жовтня 2009 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.2, 6, 9 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 156 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3