Справа № 183/8006/23
№ 1-кп/183/1691/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001527від 02.10.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утримання малолітню дитину, військовослужбовця, старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначено, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, та проходячи її в посаді старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин,31січня 2023 року самовільно залишив місце служби - місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану),та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та був незаконно відсутній на службі до 28червня 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 66 від 22.03.2022 року старшого солдата військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, та поставлено на всі види забезпечення.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст.ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, старший солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом,свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Дніпропетровської області.

31 січня 2023 року старший солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у військовій частині НОМЕР_1 .

Приблизно о 08 годині 00 хвилин 31 січня 2023 року, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, на особливий період та проходячи її в посаді старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив місце служби - місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби та був незаконно відсутній на службі до 28 червня 2023 року коли старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 31 січня 2023 року, старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 28червня 2023 року.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

28 червня 2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

05.07.2023 обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 скеровано до Новомосковського міськрайонного суду.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду від 10.10.2024 ОСОБА_5 визнано винним за ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Постановою Верховного суду України від 10.07.2024 вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_5 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, водночас ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07 вересня 2024 року включно.

Враховуючи те, що строк дії запобіжного заходу закінчується 07 вересня 2024року, а тому виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення є необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Враховуючи вищевикладене стороною обвинувачення доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, проте строк дії запобіжного заходу закінчується 07 вересня 2024 року, а тому виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На цих підставах заявник клопотання просить продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 (шістдесят) днів в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До суду від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання від 03.09.2024 р. про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначено, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого в даному кримінальному провадженні відсутні. В провадженні, по суті відсутні свідки, на яких хоч якось можливо було б впливати. Відсутні потерпілі. Вважав, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. З часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 щоразу сумлінно виконував визначені судом обов`язки. Порушень режиму утримання не вчиняв. Обвинувачений має дружину та двох малолітніх дітей, яких повинен утримувати. Раніше до кримінальної чи навіть адміністративної відповідальності не притягувався. В цілому сприяв слідству. З виписки з лікарні, яка додається, вбачається, що мати обвинуваченого перенесла тяжку хірургічну операцію, внаслідок хвороби в неї є ускладнення в пересуванні та вона потребує сторонньої допомоги. Обвинувачений є її єдиним сином. Інших родичів першого ступеню споріднення вона не має Разом з тим, єдиною особою, яка може та повинна здійснювати такий догляд є обвинувачений, оскільки він є єдиною її дитиною. Крім того, обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, брав участь в захисті України від збройної агресії росії. Неодноразово був поранений та повертався на фронт. Має грамоти від командування. Відтак, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найобтяжливішим та несправедливим. Таким чином, є всі визначені КПК України підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому. Заперечував проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

В судовому засіданні обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора. Просив змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В судовому засіданні захисник, з урахуванням позиції обвинуваченого, також не погодився із заявленим клопотанням. Вважав, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Вважав за можливе застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2024 р. щодо ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 вересня 2024 року.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор у судовому засіданні пояснив, що мається ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Судом враховується реальне існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд приймає до уваги, що існує певна ймовірність того, що він, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Таким чином судом встановлено, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, суд звертає увагу на наступне.

Обвинувачений обізнаний про адресу мешкання свідків, а тому, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо незаконного впливу на вказаних осіб.

У зв`язку з цим судом враховується реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого вчинити інші кримінальні правопорушення суд звертає увагу на наступне.

На підтвердження існування цього ризику прокурором не надано жодного доказу.

Таким чином існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено.

При вирішення питання про застосування запобіжного заходу суд враховує положення ч. 8 ст. 176 КПК України відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу (відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України), суд вважає можливим продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а саме, що він, будучи військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти порядку несення служби під час воєнного стану, пов`язаного з самовільним залишенням військової частини в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку про не можливість визначення застави у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню.

Встановлені судом під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обставини спростовують доводи захисника про зміну запобіжного заходу. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Окрім того, прокурором заявлене клопотання про зміну місця утримання обвинуваченого з державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем, то суд вважає за можливим змінити йому місце утримання з державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 314-316, 331, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , заявленого у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000561 від 09.05.2023 р. року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 (включно) листопада 2024 року без визначення розміру застави у кримінальному провадженні з утриманням в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні клопотання від 03.09.2024 р. захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 09 вересня 2024 р. о 09 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1