Справа № 191/2568/22
Провадження № 1-кп/191/190/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Синельникове

Колегія суддів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження №0000056 від 09.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Новоайдар Луганської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області №1023 о/с від 01.09.2020 ОСОБА_5 призначено на посаду поліцейського взводу № 3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу.

Згідно ст. 17 Конситуції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2)професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3)поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4)надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5)зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6)інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас ОСОБА_5 складеної ним присяги не дотримав та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно- територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідуванім та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АДРЕСА_2 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_2 та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протесаного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_8 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протесаного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно- пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України ( АДРЕСА_2 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268- VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-/ЛІ від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Луганської області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Так, 09.03.2022 року, ОСОБА_5 пройшов співбесіду з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, на предмет його переходу на сторону окупанта. У ході вказаної співбесіди ОСОБА_5 надав згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, а саме так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР».

Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, 10.03.2022 ОСОБА_5 присягнув на вірність так званій «Луганській народній республіці», що є частиною окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, розгляд кримінального провадження здійснювався за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_7 який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах.

З моменту направлення до суду обвинувального акту процесуальні права обвинуваченого ОСОБА_5 були дотримані стороною обвинувачення та прийнято усіх вичерпних заходів для забезпечення його прав. Зокрема, захист обвинуваченого здійснює адвокат, який брав участь як під час досудового розслідування, так і у суді, повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 (враховуючи, що з 24.02.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до РФ, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території), інформація про процесуальні документи надсилались судом та публікувались відповідно до вимог ст.135, 323 КПК України через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних сайтах офісу Генерального прокурора України та судової влади.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати його правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію, відповідно до якої вважав, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами факт добровільного переходу на бік ворога та вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, судом досліджені письмові матеріали та допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснив, що на початок збройної агресії працював на посаді поліцейського водія взводу № 3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області. З 24.02.2022 по 14.03.2022 знаходився на території Луганській області. Територія Старобільської територіальної громади була окупована незаконними збройними формуваннями в кінці лютого 2022 року До 26.02.2024 перебував у м. Старобільськ разом з обвинуваченим ОСОБА_5 , потім виїхав на підконтрольну Україні територію. ОСОБА_5 залишився. В березні 2022 року, побачив в інтернет мережі відео, на якому впізнав поліцейського ОСОБА_5 який проголошував текст присяги на російській мові, тримаючи теку червоного кольору з позначками т.зв «министерства внутренних дел лнр.» Серед його знайомих є такі, які залишись на окупованій території, але не стали співпрацьовувати з окупаційною владою. Після 26.02.2022 з ОСОБА_5 не спілкувався та зв`язок не підтримував. Від колег неодноразово теж чув, що ОСОБА_5 склав присягу на вірність «лнр» та залишився працювати на окупаційну владу.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала у відділі кадрів Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. ОСОБА_5 вона знає, він працював у роті конвойної служби. Коли була команда виїжджати, вона обдзвонювала всіх співробітників та повідомляла, що потрібно виїжджати до АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 вона теж телефонувала та що він відповів не пам`ятає. Тих працівників які не виїхали було звільнено як таких, що не прибули та не з`явилися на роботі. Далі з наказом ознайомлювала через месенджери, тобто відправляла кожному на месенджер. ОСОБА_5 теж відправляла наказ про звільнення, але на який месенджер не пам`ятає та не знає чи отримував останній даний наказ. ОСОБА_12 після повномасштабного вторгнення росії прийняв присягу на вірність МВД ЛНР. Працівники УВБ з інстаграму МВД ЛНР показали ОСОБА_11 відео, яке було знято на початку березня. З якого вбачалось, що ОСОБА_5 у м.Новоайдар приймає присягу на вірність так званої «ЛНР». На відео чітко видно останнього, який стояв одягнений у камуфльовану форму т.з. «ЛНР», на якій був шеврон т.з. «ЛНР» та з папки російською мовою читав текст присяги. Свідок виїхав до м. Дніпро 31.03.2022 року.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він разом із ОСОБА_5 працював у Старобільському РУП ГУНП в Луганській області. 24.02.2022 року, коли почалася війна ОСОБА_5 залишився на роботі у м.Старобільськ, так як не зміг виїхати до місця свого проживання в м.Новоайдар. Приблизно 26.02.2022 року м.Новоайдар було окуповане, ОСОБА_5 поїхав туди вже після окупації. Далі свідку ОСОБА_13 співробітник у месенджер «Вацсап» скинув відео, на якому ОСОБА_5 у камуфльованій формі, шеврона видно не було, зачитував з червоної папки, на якій був зображений герб ЛНР, російською мовою присягу на вірність ЛНР. Свідок разом із сім`єю виїхав до м. Дніпро 12.03.2022 року. Серед знайомих свідків є такі особи які теж прийняли рішення залишитись на непідконтрольній території, але не стали співпрацювати з владою т.зв «лнр».

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що ОСОБА_5 працював поліцейським взводу № 3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області та складав присягу на вірність українському народу. Але коли у лютому 2022 року відбулось вторгнення росії, був наказ від командування про евакуацію у безпечні місця. Всупереч наказу ОСОБА_5 у березні чи квітні 2022 року зрадив українському народу та прийняв присягу на вірність окупантам, про що він дізнався під час перегляду «Телеграм» каналу, де він побачив, як ОСОБА_5 був одягнений у форму окупантів, мав шеврон ЛНР та держав папку і промовляв присягу на вірність окупантам. Крім того йому відомі факти як ОСОБА_5 перебував на блок посту окупантів та виконував їх накази, чим завойовував авторитет у ворога, тим самим воюючи проти нашого народу. Також зазначив, що у в цей період ОСОБА_5 народилась маленька дитина, але зазначив, що хто хотів евакуюватись всі це зробили. Примусово там ніхто нікого не залишав. ОСОБА_5 залишився співпрацювати з окупантами свідомо за власним бажанням, це був його вибір, щоб воювати проти українського народу.

Зі слів свідків встановлено, що кожен хто бажав - мав можливість виїхати на підконтрольну територію України. Хто захотів - залишився там після окупації. Примусово нікого там не залишали.

Також судом були досліджені наступні письмові докази:

- повідомлення керівництва ГУНП в Луганській області про факт вчинення злочину проти основ національної безпеки України поліцейським взводу № 3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 (т.2 а.с.2);

- рапорт начальника УГІ ГУНП в Луганській області щодо отриманої інформації про перехід на бік ворога поліцейським ОСОБА_5 (т.2 а.с.3);

- протокол огляду від 16.03.2022, відповідно до якого оглянуто в мережі Інтернет відеозапис прийняття присяги поліцейським ОСОБА_5 в т.з. «лнр», який тримає у руках червону теку з написом «министерство внутренних дел луганской народной республики», одягнутий у камуфльований зелений одяг з позначками у виді шеврона «поліція лнр» та голосно промовляє присягу на вірність нелегітимній республіці. В суді досліджено додаток до протоколу - оптичний диск DVD з відеозаписом прийняття присяги.(т.2 а.с.14-18);

-копія наказу № 589 від 31.03.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності до окремих працівників поліції Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області, відповідно д п. 36 ОСОБА_5 , поліцейського взводу № 3 роти конвойної служби поліції в Луганській області за особисту недисциплінованість, безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків, порушення вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-8, п. п. 1,2 ст.18, п. 24 ч.1 ст.23, ч. 2 ст. 24 Закону «Про Національну поліцію», п 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу керівництва ГУНП в Луганській області щодо прибуття поліцейських до місця тимчасової дислокації ГУНП, присяги поліцейського, що виразилось у невиконання завдань покладених на органи Національної поліції України під час дії воєнного стану в державі, що суперечить сутності і призначенню правоохоронних інституцій, підривають авторитет та рівень довіри громадян звільнити зі служби в поліції. (т.2 а.с.20-27);

-копія висновку про результати службового розслідування від 31.03.2022 року за фактом вчинення неправомірних дій окремими працівниками поліції ГУНП в Луганській області, в тому числі ОСОБА_5 . Відповідно до вказаного висновку дисциплінарна комісія ГУНП в Луганській області встановила, що інформація про перехід на бік незаконних збройних формувань «мвд лнр» сержанта поліції ОСОБА_5 була оприлюднена в мережі Інтернет, набула значного суспільного резонансу, що негативно впливає на авторитет Національної поліції України серед населення та довіру громадян до поліцейських. Відповідно до висновку, під час опитування працівників Національної поліції, стало відомо, що ОСОБА_5 склав присягу на вірність т зв «лнр» та проходить там службу. Крім того, неприбуття ОСОБА_5 до місця тимчасової дислокації ГУН в м. Дніпро, а також перехід на бік ворога в умовах воєнного стану, грубо порушають дану ним Присягу поліцейського, суперечать сутності і призначення правоохоронних інституцій, підривають авторитет та рівень довіри громадян. (т.2 а.с.27-51);

- протокол огляду від 22.06.2022, який проводився за участі свідка ОСОБА_14 , яким було оглянуто відеозапис, розташований в Інтернет ресурсі за посиланням: «ІНФОРМАЦІЯ_2 » дата розміщення відеозапису 06.03.2022, про складення присяги поліцейським взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області ОСОБА_5 на вірність т.з. ЛНР, та додаток до нього оптичний диск. Свідок до початку збройної агресії працював з обвинуваченим та впізнав останнього на відео. В судовому засіданні оглянуто відеозапис прийняття присяги поліцейським ОСОБА_5 в т.з. «лнр», який тримає у руках червону теку з написом «министерство внутренних дел луганской народной республики», одягнутий у камуфльований зелений одяг з позначками у виді шеврона «поліція лнр» та голосно промовляє присягу на вірність нелегітимній республіці(т.2 а.с.52-57);

- протокол огляду від 22.06.2022, який проводився за участі свідка ОСОБА_11 , яким було оглянуто відеозапис, розташований в Інтернет ресурсі за посиланням: «ІНФОРМАЦІЯ_2 » дата розміщення відеозапису 06.03.2022, про складення присяги поліцейським взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області ОСОБА_5 на вірність т.з. ЛНР та додаток до нього оптичний диск. Свідок до початку збройної агресії працювала з обвинуваченим та впізнала останнього на відео. В судовому засіданні оглянуто відеозапис прийняття присяги поліцейським ОСОБА_5 в т.з. «лнр», який тримає у руках червону теку з написом «министерство внутренних дел луганской народной республики», одягнутий у камуфльований зелений одяг з позначками у виді шеврона «поліція лнр» та голосно промовляє присягу на вірність нелегітимній республіці(т.2 а.с.58-63);

- супровідний лист та додаток до нього оптичний диск з фотозображенням в електронному вигляді ОСОБА_5 , наданий ГУ НГІ в Луганській області (т.2 а.с.64-66);

- копія паспорту громадянина України ОСОБА_5 ( т.2 а.с. 67-70);

- витяг з наказу начальника ГУНП в Луганській області №1023 о/с від 01.09.2020 про призначення сержанта поліції ОСОБА_5 поліцейським взводу № 3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області та довідка про перебування на посаді ( т.2 а.с. 73-74). Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, судом визнано загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставинами те, що 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Запорізькій, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_5 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Старобільського району, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в період проведення військових дій на території Луганської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації РФ. З власної ініціативи добровільно надав згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, чим вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі показань, наданих в судовому засіданні свідками та матеріалами справи.

Так, однією із форм об`єктивної сторони державної зради є перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званій фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові.

З суб`єктивної сторони перехід на бік ворога в період збройного конфлікту може бути вчинено тільки з прямим умислом, який характеризується конкретним усвідомленням суб`єкта, що він добровільно встановлює злочинний зв`язок із ворогом в період збройного конфлікту, і його дії завідомо спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, що характеризує інтелектуальний момент прямого умислу особи. При цьому зміст прямого умислу суб`єкта полягає в тому, що він усвідомлює, що своїми діями, які полягають у наданні допомоги ворогу, спричиняє шкоду зовнішній безпеці України та бажає спричинення такої шкоди з будь-яких мотивів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_5 на час окупації м. Старобільськ та м. Новоадар збройними формуваннями РФ і до моменту прийняття присяги на вірність т.з. «ЛНР» (10.03.2022), тобто на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, був діючим працівником правоохоронного органу Національної поліції України.

При цьому посилання захисника на те, що ОСОБА_5 можливо діяв в умовах здійснюваного на нього тиску з боку збройний формувань РФ або т.з. «ЛНР» є неспроможним з огляду на те, що свідки у судовому засіданні показали, що вони також, будучи працівниками Старобільського РУП ГУНП України в Луганській області не зазнавали тиску щодо вступу до правоохоронних органів т.з. «ЛНР» або РФ, мали можливість евакуюватися, виконуючи вказівки керівництва, що й зробили, натомість характер дій ОСОБА_5 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність його співпраці з окупаційною владою, добровільності його дій, кваліфікованих як державна зрада в умовах воєнного стану.

Таким чином, на підставі оцінки зібраних доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним той факт, що громадянином України ОСОБА_5 , який будучи працівником правоохоронного органу, не звільненим з посади в Національній поліції України, зрадив Присязі вірно служити Українському народові, порушив обов`язки дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, надав добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ та перейшов на бік ворога.

Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

Покази свідків та встановлені судом обставини, вказують на те, що інкримінований злочин обвинуваченому був вчинений саме ним.

У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Об`єктивних даних, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_5 діяв недобровільно, виконував обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений ОСОБА_5 не вживав.

Публічне складання присяги на користь ворога незаконного, підконтрольного країні агресору утворення - т.з. «»ЛНР», а також участь у діяльності такого формування діючим працівником Національної поліції під час воєнного стану та збройного конфлікту надали можливість ворогу у використані такого відео контенту в мережі інтернет на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України в якості негативної пропаганди заохочення зради та взірця корисної для ворога поведінки іншими громадянами та правоохоронцями України та утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, а саме державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якими передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких, раніше ОСОБА_5 не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставини, враховуючи негативні суспільні наслідки для держави, які настали, суспільну небезпеку злочину за ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином, конкретні обставини справи, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене проти основ національної безпеки України, обвинуваченому слід призначити покарання у максимальному розмірі, що передбачений санкцією вказаної частини статті.

Крім того, відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Також, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинено ним в статусі працівника правоохоронного органу Національної поліції України, він перебував у спеціальному званні «сержант поліції» та обіймав посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, суд вважає за доцільне застосувати до нього додаткові покарання у виді позбавлення спеціального звання та позбавлення права обіймати певні посади у відповідності до ст. 54, 55 КК України, які не передбачені санкцією ч. 2 ст. 111 КК України.

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування ст. 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 провадження № 51-130 кмо 23, відповідно до якого, у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. 323, 349, 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_5 спеціального звання «сержант поліції».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3