Номер провадження: 11-сс/813/1719/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладений арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 13.09.2024 року в ході проведення обшуку у автомобілі марки «BMW 316I» державний номерний знак НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Samsung A 55» 5 G, у паперовій коробці;

- мобільний телефон марки «IPhone» 15 Pro, з IMEI НОМЕР_2 у картонній коробці;

- мобільний телефон марки «IPhone» 15 Pro, з IMEI НОМЕР_3 у картонній коробці;

- мобільний телефон марки «IPhone» 5 S, з IMEI НОМЕР_4 , з сім-карткою оператора «Lifecell» № НОМЕР_5 ;

- мобільний телефон «Redmi 13», темного кольору;

- мобільний телефон «Redmi 13», темного кольору, Midnight Black, з IMEI-1 НОМЕР_6 та IMEI-2 НОМЕР_7 , у картонній коробці;

- планшет марки «Samsung», у білому чохлі з зображенням собаки;

- чек фіскальний № ;

- чек фіскальний № ;

- автомобільний реєстратор чорного кольору марки «Intellinent Analysis»;

- зошит зі службової підготовки ОСОБА_8 на 18 арк.;

- картку пам`яті марки «Team» 32 Gb, з автомобільного реєстратора;

- чек з магазину «Sky» № 19763 від 12.09.2024;

- жетон поліції № 0010951;

- посвідчення серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_8 ;

- стартовий пакет з серійним № НОМЕР_9 із слотом під сім -картку;

- стартовий пакет з серійним № НОМЕР_10 із слотом під сім -картку;

- стартовий пакет з серійним № НОМЕР_11 із слотом під сім -картку із номером НОМЕР_12 ;

- грошові кошти у сумі 7130 гривень;

- картку банку «Приват-Банк» № НОМЕР_13 ;

- картку банку «Приват-Банк» № НОМЕР_14 ;

- картку банку «Ощадбанк» № НОМЕР_15 ;

- картку банку «Монобанк» № НОМЕР_16 ;

- свідоцтво про реєстрацію на автомобіль НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «Redmi 13» з IMEI-1 НОМЕР_17 та IMEI-2 НОМЕР_18 , з сім карткою № НОМЕР_19 ;

-мобільний телефон марки «Nokia 3.1+», з IMEI-1 НОМЕР_20 та IMEI-2 НОМЕР_21 з сім-картою НОМЕР_22 ;

- ключі до автомобілю «BMW 316I», з державним номерним знаком НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «BMW 316I» державний номерний знак НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено

На підставі п. 2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 повернутий особі, у яких його було вилучено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою скасувати арешт накладений на: автомобіль марки «BMW 316I» державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього; мобільний телефон «IPhone SE» та планшет, які належать ОСОБА_8 ; а також скасувати арешт накладений на особисті речі підозрюваного, а саме на: посвідчення, жетон, зошит зі службової підготовки та платіжну картку «Ощадбанку».

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що 13.09.2024 року було проведено обшук в автомобілі «BMW 316I» державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого був вилучений сам автомобіль, який належить батьку підозрюваного - ОСОБА_10 , а також були вилучені особисті речі підозрюваного: жетон, посвідчення, паспорт, грошові кошти в сумі 7130 грн., карта для нарахування заробітної плати «Ощадбанка», мобільний телефон дружини ОСОБА_11 і планшет дитини, які жодного відношення до даного кримінального провадження не мають.

Крім того в апеляційній скарзі представник власника майна порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строк на апеляційне оскарження захисник зазначила, що копію ухвали про арешт майна від 14.10.2024 року надійшла на її електронну пошту 24.10.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу, просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів судової справи вбачається, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна був здійснений слідчий суддею 14.10.2024 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, коли саме представник власника майна отримала копію оскарженої ухвали слідчого судді та чи отримувала вона її взагалі.

Вказані обставини не спростовують доводи представника власника майна про те, що ухвала надійшла на її електрону пошту лише 24.10.2024 року, після чого вже 28.10.2024, в межах 5-ти денного строку на апеляційне оскарження, вона подала апеляційну скаргу.

За таких обставин, з метою забезпечення права власника майна та його представника на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.10.2024 року підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній час Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_12 , який обіймає посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП, заздалегідь вступивши в злочинну змову з іншими невстановленими особами, діючи умисно, із корисливою метою, з метою вчинення шахрайських дій, організували здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж, в результаті чого незаконним шляхом отримували доступ до грошових коштів потерпілих.

З метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлені у ході досудового розслідування особи, підшукували дані про осіб пенсійного віку, після чого, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілих, здійснювали дзвінки під виглядом представників служби безпеки банку та виманювали дані про їх банківські рахунки.

Під час здійснення процедури верифікації, громадянам, які були введені в оману невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, надходило смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до додатку «Google Pay» в мобільному пристрої. Громадяни, введені в оману, не підозрюючи, що стосовно них здійснюються шахрайські дії з метою доступу до їх банківського рахунку, передавали вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Після отримання шахрайським шляхом банківських даних потерпілих, невстановлені особи, передавали вказані дані ОСОБА_8 , який у свою чергу за допомогою мобільного телефону та платіжних застосунків повинен був знімати грошові кошти, які належать потерпілим, готівкою або переказувати на інші банківські рахунки.

Після чого, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з іншими невстановленими в ході слідства особами, розпоряджались грошовими коштами потерпілих, отриманими шахрайським шляхом, на власний розсуд.

Так, у ході досудового розслідування установлено, що 12.09.2024 року близько 15 год. 09 хв. невстановлена слідством особа чоловічої статі, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_13 , зателефонувала останній з абонентського номеру НОМЕР_23 та представившись представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк» та повідомила останні чотири цифри її банківських карток, а саме: НОМЕР_24 та НОМЕР_25 .

Крім того, вказана невстановлена особа, з метою введення в оману, повідомила потерпілій ОСОБА_13 про те, що сторонні особи здійснюють несанкціонований доступ до її банківських карток і з метою збереження грошових коштів вона повинна слідувати інструкціям представника служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк».

У подальшому ОСОБА_13 , будучи введеною в оману невстановленою особою, вважаючи, що спілкується з офіційним представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк», надала в телефонному режимі CVV-коди від своїх банківських карток, чим надала невстановленій особі змогу доступу до своїх банківських рахунків.

Використавши отриману шахрайським шляхом інформацію від ОСОБА_13 , невстановлена особа передала номера банківських карток та паролі доступу до них ОСОБА_8 , який на той момент перебував у м. Одесі.

У свою чергу, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, отримавши ідентифікаційні дані банківської картки потерпілої ОСОБА_13 , ввів їх у додаток «Google Pay», встановлений на спеціально обладнаному ними для вчинення шахрайських дій мобільному пристрої, з метою верифікації зазначеної банківської картки до невстановленого акаунту «Google».

Під час здійснення процедури верифікації, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, відправили смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до платіжного додатку в мобільному пристрої.

У свою чергу, ОСОБА_13 , будучи введеною в оману, не підозрюючи, що стосовно неї здійснюються шахрайські дії з метою доступу до її банківських рахунків, передала вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Того ж дня, 12.09.2024 року, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до банкомату ПрАТ КБ «Приват-банк» по вул. Академіка Глушко, 7 у м. Одесі, де і здійснив транзакції зі зняття грошових коштів з банківських рахунків потерпілої ОСОБА_13 , за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_13 .

Крім цього, у цей же день, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до магазину «MOYO», розташованого на АДРЕСА_2 , у якому придбав мобільні телефони у кількості 3 штук, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_13 .

Також, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, здійснив переказ грошових коштів на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_13 .

У результаті вчинення вищезазначених шахрайських дій ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 120000 гривень.

Після проведених слідчих (розшукових) дій ОСОБА_8 було викрито та затримано в порядку ст.208 КПК України на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

13.09.2024 року слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук у автомобілі марки «BMW 316I», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на паркувальному майданчику, під час якого було виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено у клопотанні прокурора.

Оцінуючи викладені обставини апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про, що вилучене під час проведення обшуку майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки вилучене майно могло були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди.

З урахуванням можливої протиправної діяльності підозрюваного ОСОБА_8 та інших осіб, на даний час існує достатньо підстав вважати, що вилучені під час обшуку грошові кошти імовірно були здобуті злочинним шляхом, а тому потребують збереження для перевірки законності їх набуття.

На вилучені банківські картки могли перераховуватися грошові кошти, отримані внаслідок шахрайських дій, а тому вони потребують дослідження з метою виявлення руху коштів на них.

За допомогою вилучених мобільних телефонів ОСОБА_8 міг контактувати з потерпілою та іншими невстановленими особами, з якими він за попередньою змовою, ймовірно здійснювалось несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), в результаті чого ОСОБА_8 отримував доступ до грошових коштів потерпілих.

На вилученому планшеті та відеореєстраторі також може міститись інформація щодо протиправних дій ОСОБА_8 , кола його спілкування, а тому вони також необхідні для дослідження наявної на них інформації, яка може мати доказове значення в рамках даного кримінального провадження.

Метою арешту майна у даному випадку є збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Апеляційний суд вважає, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні існує обґрунтована потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою встановлення фактів чи обставин, які мають значення для проведення повного та всебічного досудового розслідування, зокрема шляхом детального дослідження вилучених телефонів та іншої техніки за участю спеціалістів.

Що стосується арешту на автомобіль «BMW 316I» державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього, колегія суддів враховує повідомлення прокурора про те, що вказаний автомобіль використовувався ОСОБА_8 для вчинення протиправних дій, а отже він є знаряддям злочину і відповідає критеріям майна, на яке може бути накладений арешт.

Захисник не заперечує того факту, що підозрюваний переміщувався на вказаному автомобілі по м. Одесі під час вчинення інкримінованих йому протиправних дій.

Апеляційний суд враховує, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії направленні на отримання достатніх доказів для встановлення обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування, на даному етапі розслідування, виправдовують таке втручання у права та інтереси власників арештованого майна з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 117, 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.10.2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4