КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 16 липня 2024 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_6 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 ,

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 08.05.2024 року транспортного засобу«Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: на 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс», заповнених рідиною невстановленого походження.

У задоволенні клопотання детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_6 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в частині накладення арешту на транспортній засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні № 0000003 від 19.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України, а саме на майно, виявлене, відшукане та вилучене під час проведення 08.05.2024 обшуку транспортного засобу «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: на 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс», заповнених рідиною невстановленого походження та транспортній засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 412 D» використовувався для перевезення незаконно виготовленої алкогольної продукції, відтак є знаряддям вчинення злочину.

Крім того, враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, вилучений автомобіль, як знаряддя вчинення злочину, може підлягати у подальшому спеціальній конфіскації.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній технічний носій фіксування судового засідання, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

В судове засідання представник власника майна-адвокат ОСОБА_9 не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча її повідомлено у встановленому законом порядку. Натомість, 03 липня 2024 року на електрону адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_10 , в якому вона просила проводити судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Однак, зв`язатися із вказаним представником не представилося за можливе, через технічні проблеми із відеозв`язком. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 19 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000003, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 , 3 ст. 204 КК України.

У клопотанні детектива зазначено, що невстановлені особи, діючи на території м. Луцька та Волинської області, налагодили незаконне придбання, зберігання, а також збут та транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв.

Досудовим розслідуванням встановлено, що перевезення незаконно виготовленої алкогольної продукції та спирту етилового, з виробництва до місця відправки здійснюється транспортним засобом «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до відомостей ТСЦ зареєстрований на праві власності за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1

08 травня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2024 року проведено обшук транспортного засобу: «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , під час якого вилучено 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс», заповнених рідиною невстановленого походження та транспортний засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_6 від 10 травня 2024 року вилучені під проведення обшуку речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000003.

15 травня 2024 року детектив Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно виявлене та вилучене під час проведення обшуку транспортного засобу «Mercedes-Benz 412 D», а саме на 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс», та на транспортний засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою збереження вилученого майна, запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року клопотання детектива задоволено частково, накладено арешт на 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс», заповнених рідиною невстановленого походження. В частині накладення арешту на транспортній засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 - відмовлено, з тих підстав, що детективом не доведено як необхідність арешту вказаного транспортного засобу, так і наявність достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації, а також не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000003, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні детектива, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів вбачається наявність правових підстав для арешту 209 картонних коробок з пакунками «бег-ін-бокс».

Однак, в задоволенні клопотання детектива в частині накладення арешту на транспортний засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , слідчий суддя вважав за необхідне відмовити.

Відмовляючи у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту на транспортний засіб є забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Разом з тим, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя встановив, що у даному кримінальному провадженні за № 0000003 від 19.01.2024, жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак дана обставина виключає арешт цього транспортного засобу з метою конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Разом з тим, детективом не доведено як необхідність арешту вказаного транспортного засобу, так і наявність достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації, не доведено і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відтак, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що посилання органу досудового розслідування на необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб є необґрунтованим.

Крім того, постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_6 від 10 травня 2024 року транспортний засіб «Mercedes-Benz 412 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000003 від 19.01.2024 не визнано.

Посилання прокурора на те, що в матеріалах справи відсутній технічний носій фіксування судового засідання, не заслуговують на увагу. Зокрема, в матеріалах провадження наявна картка збереження технічного запису та протоколу (журналу) судового засідання від 24 травня 2024 року (а.с.88).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, частково задовольнив клопотання детектива.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 761/18096/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/4165/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України