Справа № 302/1331/24
Провадження № 1-кс/302/274/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 селище Міжгір?я Закарпатської області

Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , щодо незаконного затримання в порядку статті 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 року до слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , щодо незаконного затримання в порядку статті 206 КПК України, в якій просить зобов`язати керівництво РТЦК м. Хуст доставити в суд ОСОБА_3 для розгляду заяви по суті та звільнити ОСОБА_3 з під незаконного тримання з РТЦК м. Хуст, повернути йому вилучені документи та речі.

Дослідивши матеріали заяви слідчий суддя зазначає наступне.

Слідчий суддя відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

При цьому пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини 3 статті 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, серед іншого, згідно зі статтею 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Заслуговує на увагу те, що стаття 206 КПК України поміщена законодавцем до параграфу 1 «Запобіжні заходи, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду» глави 18 «Запобіжні заходи, затримання особи» КПК України. На переконання слідчого судді вказане свідчить про обмеження можливості її застосування до інших, ніж зазначені, правовідносин.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Таким чином, системний аналіз положень вказаних норм КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» призводить до висновку про те, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею за законністю тримання осіб під вартою. При цьому, зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений виключно під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (заяви), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України та якщо оскаржувані дії врегульовані нормами КПК України.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження надавати оцінку діям службових осіб територіальних центрів комплектування та військової частини щодо виконання порядку проведення призову громадян України на військову службу.

Зі змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статті 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку статті 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для розгляду у порядку статті 206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження або у зв`язку з діями державного органу, що регулюються не КПК України, а іншими нормативно-правовими актами.

Також слідчий суддя звертає увагу заявниці на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_3 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення та реалізовувати в подальшому свої права заявника (потерпілого) у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, за обставин даної заяви вбачається, що до повноважень слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області не належить вирішення питань щодо звільнення з тримання ОСОБА_3 , оскільки розгляд такого питання не належить до його компетенції.

Відповідно до частини 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України. При цьому положеннями КПК України не передбачено наслідків неналежного звернення до слідчого судді з метою захисту прав людини в порядку статті 206 КПК України. Натомість відповідно до пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Проаналізувавши вищевикладене, слідчий суддя вважає, що відсутні законні підстави для відкриття провадження за даною заявою, яка не підлягає оскарженню до слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області, тому вказане свідчить про необхідність відповідно до загальних засад кримінального провадження повернути вказану заяву ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в цьому суді.

За таких обставин, у слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області відсутні правові підстави для розгляду по суті даної заяви, поданої в порядку статті 206 КПК України, відтак заява із долученими до неї матеріалами підлягає поверненню заявниці.

Керуючись положеннями статей 3, 7, 9, 26, 206, 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , щодо незаконного затримання в порядку статті 206 КПК України повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1