Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/898/24
Провадження № 1-кп/945/506/24
ВИРОК

Іменем України

12 липня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника

обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника

обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2024 року за № 0000111 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, неодруженого, раніше несудимого;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, з середньою освітою, студента 3-го курсу Надбузького аграрного професійного ліцею, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 18.03.2024 приблизно о 23 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту, що знаходиться біля с. Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, побачив транспортний засіб марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 1992 року випуску. В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 , переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, без будь-якого дозволу, не маючи права на користування транспортним засобом, з метою використання автомобіля у власних потребах, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві користування належав ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розбив скло дверей зі сторони водія, в результаті чого потрапив до салону вказаного авто, та за допомогою автомобіля марки ВАЗ 2107, за кермом якого знаходився ОСОБА_4 , шляхом буксирування заволоділи вказаним транспортним засобом та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли. Такими своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спричинили ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 63694 гривні 67 копійок.

Крім того, ОСОБА_6 18.03.2024 приблизно о 23 годині 30 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , знаходячись біля викраденого автомобіля та маючи на меті умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, підійшли до автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в полі, близько 50 метрів від автодороги Т - 15-13 (координати: 46.883759, 31.645506), який на праві користування належав ОСОБА_8 , та за допомогою запальнички та паливно-мастильної речовини, яка містилась в пластиковій пляшці, з метою пошкодження автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 63694 гривні 67 копійок, свідомо виконали дії, спрямовані на виникнення пожежі шляхом застосування джерела вогню до певних об`єктів, а саме: ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 розлили паливно-мастильну суміш на поверхню автомобіля з правої та лівої сторони, після чого ОСОБА_6 , із застосуванням джерела вогню, а саме: запальнички, підніс її до вказаного авто, в результаті чого сталось загоряння та пожежа, що мало наслідком пошкодження автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , та спричинило потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою, групою осіб та злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження майна шляхом підпалу.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою, групою осіб та злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження майна шляхом підпалу.

У кримінальному провадженні № 0000111 між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за згодою потерпілого ОСОБА_8 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

У кримінальному провадженні № 0000111 між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за згодою потерпілого ОСОБА_8 , за участю захисника ОСОБА_7 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угод про визнання винуватості прокурор та обвинувачені дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій кожного обвинуваченого за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 194 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, визначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк.

ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 має понести за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 194 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, визначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк.

В угодах передбачені наслідки їх укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченим та прокурору.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоди про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угод про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнали свою вину, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачени в присутності захисників, цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угод, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинувачених у разі затвердження угод судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягають на затвердженні угод про визнання винуватості.

Умови угод про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченими, захисниками та прокурором, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання у кожного обвинуваченого щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також осіб обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем мешкання та навчання характеризується нейтрально, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря нарколога не звертався, проживає разом із співмешканкою, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_10 за місцем мешкання характеризується позитивно, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря нарколога не звертався, проживає з батьками, раніше не судимий.

Підстав для відмови в затвердженні угод про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угод про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження угод, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 цілком розуміють свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Умови угод про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угод про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинувачених кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угод про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цих угод.

За вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підлягають покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів на суму 500 грн., які підтверджені документально та підлягають стягненню з обвинувачених у солідарному порядку.

Заходи забезпечення цього кримінального провадження не застосовувались.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні слід вважати повернутими власнику та повернути власнику.

Керуючись ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні № 0000111, між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

за ч. 2 ст. 289 КК України - п`ять років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 194 КК України - три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 , за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні № 0000111, між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

за ч. 2 ст. 289 КК України - п`ять років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 194 КК України - три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_6 , за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів на суму 500 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- 4 автомобільних колеса радіусом 13, які складаються з автомобільних дисків з резиною марок «ROSAVA», «CIKERRO»; заднє нижнє сидіння сірого кольору автомобіля ВАЗ 21099; автомобільний акумулятор чорного кольору; аварійний трикутник; автомобільний компресор марки «URAGAN» чорно-сірого кольору; ручний насос марки «Флагман» чорного кольору, автомобільний генератор Г224-373701; автомобільний стартер 210837030; 27 слюсарних ключів; плоскогубці; головки від слюсарного ключа на 30 та 9, які за квитанцією про отримання речових доказів на зберігання, поміщено до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, номер книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 524, порядковий номер 37-24, - повернути ОСОБА_8 .

- пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ-21099», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , легковий передньопривідний автомобіль з кузовом типу седан, вважати повернутим ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

12.07.2024