Справа №949/1604/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 19 червня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , освіти середньої, одруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, раніше не судимого, громадянина України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

19 червня 2023 року близько 14 години, в світлу пору доби, ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "Opel Vectra" н.з. НОМЕР_1 , який на праві користування належить йому, із наявними в автомобілі пасажирами, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рухаючись по вул. Центральна в с. Жадень, Сарненського району в напрямку центру села, не маючи небезпеки та перешкоди для руху, здійснив об`їзд вибоїни на автодорозі шляхом виїзду на зустрічну смугу руху, після чого повернувся на власну смугу руху та продовжив рух в напрямку зустрічного автомобіля марки "ЗИЛ 131Н ЛТ-25" д.н.з НОМЕР_2 із приєднаним до нього причепом, та згодом виявив відмову в системі рульового керування та подальшу відмову гальмівної системи, внаслідок чого допустив зіткнення із задніми лівими колесами причепа автомобіля "ЗИЛ 131Н ЛТ-25" д.н.з НОМЕР_2 на смузі руху останнього.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Opel Vectra" н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді косого перелому діафізу 3 п`ясної кістки лівої кисті без зміщення уламків, яке відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, а пасажир ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метаепіфіза правої променевої кістки без зміщення та забою, саден лівого плечового суглобу, що в комплексі відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

У безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, які настали, являється грубе порушення водієм автомобіля ОСОБА_5 пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Захисник ОСОБА_4 просив при обранні міри покарання врахувати наявність пом`якшуючих обставин та не акцентувати увагу на обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина уже є кваліфікуючою для даного злочину.

При цьому, просив суд врахувати відсутність обтяжуючих обставин та думку потерпілих, у яких відсутні претензії до обвинуваченого, про що свідчать подані ними розписки. Тому просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили викладені в обвинувальному акті обставини та при обранні міри покарання просили призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки завдані їм збитки відшкодовані та претензій до обвинуваченого вони не мають та не будуть мати в майбутньому, про що ними були подані письмові розписки.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

З`ясувавши думку учасників судового провадження та зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_5 .

Судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п. 188), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 186), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 187).

Крім того, суд зважає на те, що обвинувачений має статус батька багатодітної сім`ї (а.с. 67) на утриманні якого перебуває четверо неповнолітніх дітей (а.с. 63-66, 68) та сім`я якого знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення і отримує допомогу ДСД малозабезпеченим сім`ям (а.с.70).

При цьому, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що обвинуваченим ОСОБА_5 у добровільному порядку відшкодовані понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілих на підтвердження чого надано квитанцію на суму 8079,20 грн. (а.с.76)

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі - постанова №7) зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти росії" від 29.11.2007).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті інкримінованого за вказане кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, судом враховується думка потерпілих, які не наполягали на суворості покарання та ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових злочинів.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_5 .

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 21 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області накладено арешт на вилучені автомобіль марки "Opel Vectra", номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 та лісовоз вантажний марки "ЗИЛ 131Н ЛТ-25", номерний знак НОМЕР_2 , колір-зелений, з причепним - розпуском шасі № НОМЕР_3 , марка ТМЗ 802, 1989 року випуску, колір-червоний, власником яких є ДП "Висоцьке лісове господарство", водієм якого був ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_4 , встановивши заборону володільцю транспортного засобу чи будь-якій іншій особі право відчужувати, користуватися та розпоряджатися даними автомобілями до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000172 від 19 червня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 286 КК України.

При цьому, ухвалою суду від 09 вересня 2024 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 та скасовано арешт, накладений у даному кримінальному провадженні, а саме: на автомобіль марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано даний автомобіль на відповідальне зберігання його володільцю ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що також відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на лісовоз вантажний марки "ЗИЛ 131Н ЛТ-25", номерний знак НОМЕР_2 , колір-зелений, з причепним - розпуском шасі № НОМЕР_3 , марка ТМЗ 802, 1989 року випуску, колір-червоний, власником яких є ДП "Висоцьке лісове господарство", оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 у обчислювати з моменту проголошення вироку.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 червня 2024 року, а саме на лісовоз вантажний марки "ЗИЛ 131Н ЛТ-25", номерний знак НОМЕР_2 , колір зелений з причепним - розпуском шасі № НОМЕР_3 , марка ТМЗ 802, 1989 року випуску, колір червоний.

Речові докази:

- автомобіль "Opel Vectra", номерний знак. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання володільцю ОСОБА_5 , згідно ухвали суду від 09 вересня 2024 року - повернути володільцю ОСОБА_5 ;

- лісовоз вантажний марки "ЗИЛ 131Н ЛТ-25", номерний знак НОМЕР_2 , колір зелений з причепним - розпуском шасі № НОМЕР_3 , марка ТМЗ 802, 1989 року випуску, колір червоний, що залишений на відповідальному зберіганні у філії "Висоцьке лісове господарство", що за адресою: АДРЕСА_5 - повернути власнику ДП "Висоцьке лісове господарство".

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в розмірі 9243,12 грн. (дев`ять тисяч двісті сорок три гривні дванадцять копійок), а саме:

- вартість судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю №10.2 "Дослідження технічного стану транспортної пригоди" №СЕ-19/118-23/6775-ІТ від 21.07.2024 року в сумі 2868 грн.;

- вартість судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю №10.2 "Дослідження технічного стану транспортної пригоди" №СЕ-19/118-23/6773-ІТ від 04.08.2024 року в сумі 3468 грн.;

- вартість судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1. "Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди" №СЕ-19/118-24/103122-ІТ від 28.08.2024 року в сумі 3029,12 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1