ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/2676/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/640/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року м.Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з вищою освітою, не працюючу, не одружену, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч.5 ст.111-1 КК України на 7 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 12 років, без конфіскації майна.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі рф), а також інші представники влади рф, підготували та розв`язали агресивну війну на території України. 24.02.2022 року військовослужбовці збройних сил рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України та вчинили окупацію частин території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», затверджено зазначений Указ, дію якого продовжено по теперішній час.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» російська федерація визнана державою-терористом (державою-агресором).

Приблизно у кінці червня 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити не виявилося можливим, у громадянки України ОСОБА_8 під час окупації смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. З початку військової агресії рф на територіях, які опинилися в окупації, серед яких був і Куп`янський район Харківської області, представники держави-агресора створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні стандарти рф.

В кінці червня 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме на території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, за власним бажанням, з метою надання допомоги ворожій державі рф, спрямованій на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеки України, в період збройного конфлікту, вступила у контакт з представниками збройних формувань рф на території Куп`янського району Харківської області, зайнявши посаду «виконуючої обов`язки завідуючої Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) військово-цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області (Шевченківське відділення)», тобто у незаконно створеному органі окупаційної адміністрації зс рф на території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 виконувала обов`язки, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями. ОСОБА_8 виконувала завдання та обов`язки на посаді «виконуючої обов`язки завідуючої Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) військово-цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області (Шевченківське відділення)», а саме виконувала рішення керівництва військово-цивільної адміністрації на окупованій території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, приймала участь у нарадах керівництва, проводила збори підлеглих працівників, організовувала прийом на роботу до територіального центру місцевих мешканців, отримувала гуманітарну допомогу від окупаційної влади та газети «Харьков Z» для подальшого розповсюдження серед своїх підлеглих та підопічних, складала документи та графіки роботи працівників, а також у її присутності здійснювалася оплата праці серед працівників у російських рублях та здійснювала інші дії згідно своїх функціональних обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Відзначив, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правоопрушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність, шляхом здійснення підтримки збройних формувань та окупаційних адміністрацій держави-агресора, спричинила вкрай негативні наслідки для впровадження політичних стандартів рф в Україні. Вважає, що призначення законного та достатнього покарання за ч.5 ст.111-1 КК України є актуальним питанням в період воєнного стану. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.5 ст.111-1 КК України 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління та контролю, місцевого самоврядування строком на 15 років з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указала, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_8 було вчинено кримінальне правопорушення проти національної безпеки України з прямим умислом. Відзначила, що:

- ОСОБА_8 була змушена ходити на роботу в Центр соціальних послуг смт Шевченкове Куп`янського району як і багато років до цього. Вона продовжувала працювати на посаді бухгалтера, хоча і не отримувала заробітної плати. Вказала, що представники окупаційної влади постійно перевіряли, щоб всі виходили на роботу, заради створення у населення хибної уяви про нібито добровільність та прихильність до «руського миру»;

- ОСОБА_8 не мала можливості відмовитись виходити на роботу, адже представники окупаційної влади знали її місце мешкання, та сильно налякали, здійснивши фізичний та психологічний примус;

-в суді першої інстанції ОСОБА_8 поясняла, що ніякої нової посади під час окупації фактично не обіймала. Територіальний центр соціального обслуговування окупаційною владою фактично створений не був, будь якого статусу, або іншого юридичного документа вона не бачила, печатки не було, заяву про прийняття на роботу вона не писала, штатний розпис не створювався, будь яких посадових інструкцій не підписувала, розпоряджень не бачила, ніякі обов`язки на неї не покладались, на нарадах в окупаційної адміністрації жодного разу не була;

Вважає, що для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.5 ст.111-1 КК України, яка передбачає кваліфікуючу ознаку «добровільне зайняття посади…» було необхідно з`ясувати питання саме добровільності зайняття посади, а не в результаті примусу, а також питання щодо дійсної, фактичної наявності такої посади, а не ілюзорності її створення.

Просить вирок суду скасувати на направити кримінальне провадженнчя на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 наводить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги захисника та зазначає, що:

-їй було відомо про те, що в червні 2022 року до директора Центру надання соціальних послуг ОСОБА_9 декілька разів приходили озброєні військові, які змушували її співпрацювати з державою агресором, побили її чоловіка та згодом директор зі своєю родиною виїхали;

-в середині червня 2022 року озброєні військові вже приїхали саме до неї, їм було відомово, що зазвичай вона заміщала дикерктора Центру надання соціальних послуг. Вони сказали, щоб вона виходила на роботу та продовжила працювати замість директора Центру, однак для себе вона вирішила не виходити на роботу;

-вона є матір`ю одиначкою та проживає разом із неповнолітнім сином, має тяжкохвору матір, яка проживає під смт Шевченкове. Зауважила, що у зазначений період евакуації на територію України не було, а коштів на евакуацію через територію країни окупанта вона не мала;

-наприкінці червня 2022 року до неї знову приїхали озброєні військові та у грубій формі, із застосуванням нецензурної лексики та погроз сказали виходити на роботу. Вони пригрозили, що для неї та її сина можуть настати тяжкі наслідки. При цьому один із військових вдарив її по потилиці та сказав, що завтра о 09 год. ранку приїдуть представники з ОСОБА_10 і вона має їх зустріти. Наголосила, що вона була змушена наступного ранку вийти на роботу;

-під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 підтвердила, що її чоловіка побили та її саму змушували працювати на окупаційну владу; свідок ОСОБА_11 сільський голова, також вказував, що людей змушували працювати на окупаційну владу, а його заступника за відмову від співпраці побили;

-свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вказали, що вона як працювала бухгалтером так і залишилась працювати бухгалтером;

-фактично Центр надання соціальних послуг очолила ОСОБА_15 , яка знаходилась на робочому місці постійно;

-документи «штатное расписание», «обьяснительная записка», нібито складені від її імені із зазначенням її в якості директора Центру раніше вона не бачила та вони не містять її підпису і дати складання (т.2 а.с.19, 38); в документах «представление на выплату заработной платы», «табель учета рабочего времени» (т.2 а.с.20, 22) вона рахується як в.о. завідуючої. Зауважила, що в матеріалах кримінального провадження фігурують чотри документи з двома різними відрізками часу, двома різними назвами нібито створеного органу, та двома різними посадами, які вона нібито займала.

Вважає, що з урахуванням зазначеного, судом першої інстанції її діям була дана неправильна правова оцінка.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першї інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляяційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, обвинуваченої, захисника, матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ч.5 ст.111-1 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що під час окупації смт.Шевченкове ОСОБА_8 працювала в.о.Територіального центру соціального обслуговування. ОСОБА_8 давала їй вказівки по роботі. Місце роботи ОСОБА_8 було в приміщенні адміністрації. Свідок бачила в її кабінеті листівки і продовольчі набори. ОСОБА_8 сказала роздати гуманітарку та листівки підопічним. Два рази на тиждень вона та інші соціальні працівники звітували ОСОБА_8 за свою роботу. Відносини з ОСОБА_8 були службові, з нею спілкувалися як з виконуючою обов`язки центру;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що до окупації смт.Шевченкове вона була колегою ОСОБА_8 , вони працювали в одному кабінеті. Під час окупації свідок не працювала. Зі слів ОСОБА_18 їй відомо, що під час роботи незаконно створеного центру соціальні працівники надавали графіки і звіти ОСОБА_8 . Після деокупації смт.Шевченкове в комп`ютері було виявлено штатний розпис незаконного центру соціального обслуговування, в якому ОСОБА_8 була зазначена директором цього окупаційного органу;

-показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що після деокупації смт.Шевченкове було знайдено комп`ютер, в якому був штатний розпис незаконного центру соціального обслуговування. В цьому штатному розписі ОСОБА_8 була зазначена директором. Свідок з 2021 року працював разом із ОСОБА_8 , під час окупації він працював до серпня 2022 року, а потім виїхав. Свідок зазначив, що під час окупації його не змушували виходити на роботу;

-показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що до квітня 2022 року вона була директором Центру соціальних послуг в смт.Шевченкове і мала робочі стосунки із ОСОБА_8 . В обов`язки директора входило виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Свідок відмовилася працювати директором незаконно створеного центру соціальних послуг, на що їй стали погрожувати і потім свідок виїхала до м.Полтава. Перед виїздом свідок повідомляла своїм працівникам не виходити на роботу, попереджала, що особи, які будуть працювати на посадах, будуть колаборантами. Свідок повідомила ОСОБА_8 , що вона буде виїжджати. Після деокупації 29.09.2022 року свідок знову приступила до виконання обов`язків директора центру. ОСОБА_8 сказала, що вона працювала директором центру під час окупації. В комп`ютері, який був в адміністрації, знайшли штатний розпис, в якому ОСОБА_8 була зазначена директором центру;

-показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що після деокупації смт. Шевченкове в приміщенні адміністрації в комп`ютері було виявлено штатний розпис створеного окупаційною владою центру, в якому ОСОБА_8 була зазначена директором;

-показаннями свідка ОСОБА_14 , який раніше працював разом із ОСОБА_8 . Свідок в судовому засіданні зазначив, що під час окупації він не виїжджав з смт.Шевченкове, його не примушували виходити на роботу;

-показаннями свідка ОСОБА_21 , яка працювала в територіальному центрі, яка пояснила, що в період окупації свідок лише 1-2 рази приїжджала до центру надання послуг, бо проживала в 20 км. від смт.Шевченкове і весь час проводила в селах. ОСОБА_8 постійно працювала під час окупації. ОСОБА_22 один раз видала свідку зарплату;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що під час окупації смт.Шевченкове вона один раз приїжджала до центру надання послуг для отримання гуманітарки, де бачила ОСОБА_8 і ОСОБА_22 в одному кабінеті;

-показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що вона працювала працівником територіального центру і ОСОБА_8 її запитувала, чи вийде ОСОБА_23 на роботу, але платитимуть рублями, на що свідок погодилася. Свідок писала заяву про прийняття на роботу в середині липня 2022 року в приміщенні адміністрації, а потім передала цю заяву ОСОБА_8 . Свідок отримувала гуманітарну допомогу для підопічних і газети. ОСОБА_8 працювала разом із ОСОБА_22 . Якщо щось було треба, то це обговорювалось з ОСОБА_8 і ОСОБА_22 , їм же здавали звіти. Заяву про звільнення свідок надала ОСОБА_8 . Чи ОСОБА_8 , чи ОСОБА_22 дали вказівку запитати у підопічних, чи будуть вони отримувати рублі. ОСОБА_8 і ОСОБА_22 сиділи в одному кабінеті, робили копії паспортів, які приносила свідок;

-показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 10.09.2022 року він повернувся і зайняв посаду Шевченківського міського голови. Було виявлено багато документів, які не встигли забрати колаборанти, ці документи були передані СБУ. Свідок бачив підпис ОСОБА_8 в документах, також бачив інші документи з прізвищем ОСОБА_8 , де вона була зазначена як начальник. Зі слів директора центру свідку відомо, що ОСОБА_8 співпрацювала з окупаційною владою. Свідку відомо, що інші люди, яких заставляли працювати на окупаційну владу, мали можливість виїхати і виїжджали із смт.Шевченкове. Виїхати можна було на кожному етапі, в тому числі через рф;

-документом під назвою «Штатное расписание Центра предоставления социальных услуг Шевченковского поселкового совета по состоянию на 01.06.2022», який постановою старшого слідчого від 14.12.2022 року визнано речовим доказом. В даному документі ОСОБА_8 зазначена як директор Центру, штатний розклад включає 23 працівника (т.2 а.с.18-19);

-протоколом огляду від 27.01.2023 року, в ході якого старшим слідчим було виявлено і вилучено два документи, які мають назви: «Представление на выплату заработной платы по категориям и.о. социальных рабочих отделения предоставления социальных услуг п.г.т. НОМЕР_1 за август 2022 года», «Табель учета рабочего времени за август 2022 года» (т.2 а.с.23-26);

-документами під назвою «Представление на выплату заработной платы по категориям и.о. социальных рабочих отделения предоставления социальных услуг п.г.т. НОМЕР_1 за август 2022 года», та «Табель учета рабочего времени за август 2022 года», які постановою старшого слідчого від 27.01.2023 року визнано речовими доказами. В документі - «Табель учета рабочего времени за август 2022 года» ОСОБА_8 зазначена як виконуюча обов`язки завідуючого, цей документ власноруч підписаний ОСОБА_8 . В документі - «Представление на выплату заработной платы по категориям и.о. социальных рабочих отделения предоставления социальных услуг п.г.т. НОМЕР_1 за август 2022 года» зазначено 16 осіб, цей документ власноруч підписаний ОСОБА_8 . В судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердила, що у вказаних документах стоїть її підпис (т.2 а.с.20-22);

-газетою під назвою «Харьков Z» №14 від 2022, яка постановою старшого слідчого від 28.01.2023 року визнана речовим доказом, яка надана органу досудового розслідування ОСОБА_13 згідно її письмової заяви (т.2 а.с.27-32);

-протоколом огляду від 30.01.2023 року, в ході якого старшим слідчим було виявлено і вилучено документ «Microsoft Word» під назвою «обьяснит записка тер.центра». Ця «обьяснительная записка» містить зазначення того, що вона складена директором центру ОСОБА_8 і адресована «финансовому управлению Купянского городского совета Шевченковского поселкового совета Купянского района». В цій записці зазначено про те, що штатний розпис «Центра предоставления социальных услуг Шевченковского поселкового совета» складено на прийнятих співробітників (т.2 а.с.33-38);

-документом під назвою «обьяснит записка тер.центра», який постановою старшого слідчого від 30.01.2023 року визнано речовим доказом (т.2 а.с.39);

-протоколом від 11.04.2023 року отримання зразків почерку та підписку ОСОБА_8 , які постановою старшого слідчого від 11.04.2023 року визнані речовими доказами. В судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердила, що надавала зразки слідчому (т.2 а.с.62-63);

-висновком почеркознавчої експертизи документів №40 від 05.05.2023 року, згідно якого підписи в документах, які мають назви: «Представление на выплату заработной платы по категориям и.о. социальных рабочих отделения предоставления социальных услуг п.г.т. НОМЕР_1 за август 2022 года», «Табель учета рабочего времени за август 2022 года», виконані саме ОСОБА_8 (т.2 а.с.66-71).

Вказані докази є належними та допустимими, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не є суб`єктом цього кримінального правопорушення, оскільки вона продовжила працювати бухгалтером та не займала нової посади, тобто фактично не виконувала організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських функцій, позбавлені підстав.

Згідно чинного законодавства України організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Як було встановлено під час судового провадження у суді першої інстанції, допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_8 працювала на посаді «виконуючої обов`язки завідуючої Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) військово-цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області (Шевченківське відділення)», тобто у незаконно створеному органі окупаційної адміністрації зс рф на території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області. Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_8 давала вказівки по роботі, вказала роздати гуманітарку та листівки, соціальні працівники звітували перед нею про виконану роботу. Згідно показань свідка ОСОБА_17 , соціальні працівники надавали графіки і звіти ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_9 зазначила, що після деокупації ОСОБА_8 сказала, що вона працювала директором центру під час окупації. Свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_12 під час окупації приїжджала до центру надання послуг, де в кабінеті бачили ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_12 отримувала там гуманітарку. Згідно показань свідка ОСОБА_23 , вона передавала саме ОСОБА_8 заяву про прийняття на роботу в середині липня 2022 року, всі потреби обговорювалися з ОСОБА_8 і ОСОБА_22 , в тому числі про отримання підопічними рублів, їм же здавали звіти, вони робили копії паспортів. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_8 співпрацювала з окупаційною владою. Суд бере до уваги і те, що в комп`ютері, який був у адміністрації, знайшли штатний розпис, в якому ОСОБА_8 була зазначена директором центру, що підтверджується свідком ОСОБА_9 . Свідок ОСОБА_11 підтвердив виявлення документів за підписом ОСОБА_8 . Документи під назвою «Представление на выплату заработной платы по категориям и.о. социальных рабочих отделения предоставления социальных услуг п.г.т. НОМЕР_1 за август 2022 года», «Табель учета рабочего времени за август 2022 года» підписані саме ОСОБА_8 , яка цього не заперечує.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доведеним виконання у вищезазначений період часу ОСОБА_8 посадових обов`язків, пов`язаних з організаційно-розпорядчими функціями.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 виконувала покладені окупаційною владою обов`язки не добровільно, а під фізичним примусом та погроз з боку окупантів, а також через збіг тяжких особистих обставин, що виразились у неможливості виїхати з смт Шевченкове, колегія суддів вважає безпідставними.

Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст.111-1 КК України, відповідно до статей 39 і 40 КК України, а саме внаслідок:

а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування в розумінні ст.127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою);

б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов:

такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави,

цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та

при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Шкала видів шкоди відсутня, але є один виняток шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду показання допитаних за клопотанням сторони захисту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , для підтвердження факту примусу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ці показання не підтверджують обставини примусу, на які посилається ОСОБА_8 .

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 щодо подій навесні 2022 року не мають відношення до заняття ОСОБА_8 посади в кінці червня 2022 року. Крім того, свідок ОСОБА_24 щодо подій зайняття посади знає лише зі слів ОСОБА_8 .. Свідок ОСОБА_25 в своїх показаннях не конкретизує, коли в червні 2022 року вона бачила спілкування ОСОБА_8 з двома людьми в військовій формі. Вказані свідки не зазначають, на якій саме посаді пропонували ОСОБА_8 працювати, на яку саме роботу вимагали вийти. Показання свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_25 не підтверджують факт не добровільного заняття посади ОСОБА_8 у незаконно створеному органі окупаційної адміністрації.

Ніяких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_8 застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу у період окупації смт Шевченкове Куп`янського району Харківської області, внаслідок застосування якого ОСОБА_8 вимушено виконувала покладені окупаційною владою обов`язки у незаконно створеному органі, у кримінальному провадженні не встановлено та суду не надано.

Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, допитані в судовому засіданні свідки зазначали про наявну можливість виїхати за межі смт Шевченкове. Так, свідок ОСОБА_9 , яка працювала директором Центру соціальних послуг в смт Шевченкове до тимчасової окупації, згідно її показань, відмовилася працювати директором незаконно створеного центру соціальних послуг і виїхала до м.Полтава. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що інші люди, яких заставляли працювати на окупаційну владу, мали можливість виїхати і виїжджали із смт Шевченкове. Виїхати можна було на кожному етапі, в тому числі через рф.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження та досліджені у суді у якості доказів такі документи, як «штатное расписание», «обьяснительная записка», нібито складені від її іменті із зазначенням її в якості директора Центру не містять деяких реквізитів, то в даному випадку це не є підставою для визнання цих документів, як доказів, недопустими чи неналежними.

Так, зазначені документи містять фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, тобто вони відповідають критеріям, встановленим ст.84 КПК України, були отримані у передбаченому КПК України порядку, а тому, згідно приписів ч.1 ст.86 КПК України, - є допустимими та належними доказами.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченої про наявність в матеріалах кримінального провадження чотирьох документів з двома різними відрізками часу, двома різними назвами нібито створеного органу, та двома різними посадами, які вона нібито займала, то вони є безпідстваними, оскільки цей факт не спростовує співпрацю ОСОБА_8 із окупаційною владою та займання нею посади у незаконного створеному органі.

Таким чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про добровільне зайняття ОСОБА_8 посади, повязаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території і правильно кваліфікував її дії за ч.5 ст.111-1 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту, підстав не вбачається.

Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, не встановлено.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не вбачається.

Основне покарання ОСОБА_8 за ч.5 ст.111-1 КК України, призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судима, відсутність помякшуючих покарання обставин та наявніть обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченій за ч.5 ст.111-1 КК України основне покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.111-1 КК України, ОСОБА_8 вчинила не з корисливих мотивів, що згідно приписів ч.2 ст.59 КК України, унеможливлює призначення додаткового покарання конфіскацію майна.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення,а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий:

Судді: