ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/299/24 Справа № 694/1932/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.07.2024, якою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, проживаючого

за адресою: АДРЕСА_1 (територія садівничого

товариства «Сонячне»), освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не

судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20.00 год. до 08.00 год. на строк 59 днів до 21.09.2024 включно, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України,

в с т а н о в и в :

вказаною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене начальником Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000581 від 24.04.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено частково та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20.00 год. до 08.00 год. за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Ухвалу слідчого судді мотивовано наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, також враховано особу підозрюваного та обставини його особистого життя,однак суд прийшов до висновку про те , що органами досудового розслідування не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та свідчили б про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для досягнення мети запобіжного заходу, передбаченої чиним законодавством України.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні вважаючи її незаконною, необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років,а відтак наявні ризики, передбачені п.п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі звертає увагу на наявність вагомих доказів вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує, вік та стан здоров`я дозволяє підозрюваному продовження до вчинення інших кримінальних правопорушень та зазначає про відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки у ОСОБА_7 відсутнє постійне місце роботи чи навчання, а відповідно і джерело для існування. Вказані обставини на думку прокурора прямо вказують на необхідність застосування до підозрюваного, у тому числі і з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, підозрюваного, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 6 статті 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано лише за наявності ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до пункту «с» статті 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000581 від 24.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 1 ст.263 КК України незаконне придбання, зберігання, носіння без передбаченого законом дозволу та збут бойових припасів.

24.07.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та 25.07.2024 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України.

В матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних для обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зокрема: дані протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 25.07.2024; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 25.07.2024; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 25.07.2024; дані протоколу огляду покупця та вручення йому грошових коштів від 24.07.2024; дані протоколу добровільної видачі від 24.07.2024; дані протоколу затримання особи в порядку ст. 208 КПК України від 24.07.2023; інші матеріали кримінального провадження.

Висновки слідчого судді в цій справі відповідають приписам п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Так, слідчим суддею вірно зазначено, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де він зможе перебувати під домашнім арештом, нейтральну характеристику. Крім того, слідчим суддею враховано, що підозрюваний проживає сам, а відтак для забезпечення потреб у харчуванні та ін. має залишати місце перебування під домашнім арештом, також ОСОБА_7 для забезпечення життєвих потреб заробляє шляхом тимчасових підробітків, відтак перебування під домашнім арештом у нічний час доби дасть змогу останньому працювати .

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що органом досудового розслідування не надано доказів, що ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, будь-яким чином перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Всі доводи прокурора в апеляційній скарзі були предметом ретельного вивчення слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого і їм дана обґрунтована оцінка, з якою погоджується й апеляційний суд. При цьому ризикам, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, передбаченим п.п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на думку апеляційного суду можливо запобігти шляхом застосування запобіжного арешту у вигляді домашнього арешту у певний час доби з покладенням обов`язків, передбачених с.194 КПК України, що забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З врахуванням викладеного та керуючись вимогами ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає до відхилення, а ухвала слідчого судді має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 193, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити .

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.07.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді