ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 950/2762/23 Номер провадження 11-кп/814/1537/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000240 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 лютого 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пономарьово Октябрського району Костромської області Російської Федерації, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , багаторазово судимого, останній раз:

10.01.2018 Лебединським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, покарання відбув,

засуджено за ч.1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 08.08.2023 о 00 год. 55 хв. після спільного вживання алкогольних напоїв зі своєю знайомою ОСОБА_9 , в господарстві по АДРЕСА_2 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_8 діючи умисно зі столу схопив ніж, яким відразу наніс ОСОБА_9 один удар в ліве передпліччя, один удар в область черевної порожнини, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пораненням шлунково-ободової зв`язки, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя та різаної рани лівого передпліччя, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст. 121 на ст. 128 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд під час ухвалення вироку не врахував показання обвинуваченого, який зазначав, що під час сутички між ним та потерпілою в руках ОСОБА_9 помітив ніж та намагався забрати його. В результаті таких дій ненавмисно завдав проникаюче поранення у черевну порожнину потерпілої.

Сама потерпіла вказала суду, що не пам`ятає як їй було спричинено удар ножем, при цьому зазначила, що претензій до обвинуваченого не має та не просила призначити йому суворе покарання.

Тому вважає, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України.

В цьому кримінальному правопорушенні він свою вину визнає та щиро кається.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_8 необережно заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження не відповідають дійсності.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Диспозицією ч.1 ст.121 КК України передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження.

Отже, при вчиненні цього злочину умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. При цьому ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого може бути в свідомості особи не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. В такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілому.

Натомість за ст. 128 КК України дії винного слід кваліфікувати, якщо він завдав необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження і при цьому передбачав можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховував на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був й міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на заподіяння тяжких наслідків, а тілесні ушкодження потерпілій були спричинені ним з необережності, з огляду на таке.

Саму подію та спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень обвинувачений не оспорює. Проте твердження ОСОБА_8 , що він завдав ножове поранення ненавмисно спростовуються показаннями потерпілої, яка в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_8 несподівано для неї взяв ніж на столі та завдав їй удар в верхню частину живота, та оскільки вона закрила рукою тулуб інший завданий удар прийшовся в руку. Після цього вона вибігла на вулицю та побігла до сусідки, яка викликала швидку медичну допомогу та поліцію.

Такі показання потерпілої були відтворені під час слідчого експерименту 23.08.2023. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 305 від 12.08.2023 характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 відповідає механізму, продемонстрованому потерпілою під час слідчого експерименту 23.08.2023.

Свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою ОСОБА_9 у своїх показаннях зазначила, що коли до неї прийшла ОСОБА_9 , у останньої була рана в області живота та багато крові. Вона викликала швидку допомогу. При цьому ОСОБА_9 їй розповіла, що ножові рани їй наніс ОСОБА_8 .

З даних висновку судово-медичної експертизи №304 від 12 вересня 2023 року встановлено, що у ОСОБА_9 , виявлено проникаюче поранення черевної порожнини з пораненням шлунково-ободової зв`язки. Внутрішньочеревна кровотеча. Різана рана лівого передпліччя. Ушкодження, у вигляді різаної рани лівого передпліччя, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження, у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пораненням шлунково-ободової зв`язки, кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

Тобто, з вказаного вбачається, що окрім проникаючого поранення черевної порожнини, ОСОБА_8 намагався нанести ще одне ножове поранення, яке прийшлося ОСОБА_9 в ліве передпліччя, що не заперечує обвинувачений. Дані дії обвинуваченого вказують на умисність його дій, так як спричинивши ножове поранення живота він свої протиправні дії не припинив та намагався завдати іншого удару. Більше того, після спричинення поранення, він не намагався знайти потерпілу та надати їй допомогу.

Крім цього з показань судово-медичного експерта ОСОБА_11 вбачається, що тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунково-ободової зв`язки є проникаючим на значну глибину, понад 4 см, з чого вбачається, що удар був завданий з достатньою силою, що виключає випадкове завдання поранення під час відібрання у потерпілої ножа, про що вказує обвинувачений.

З огляду на вказане, висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин викладених у вироку, є правильним. Підстав для перекваліфікації дій засудженого на ст. 128 КК України, яка встановлює відповідальність за необережне тяжке тілесне ушкодження, не вбачається.

Отже, вина ОСОБА_8 за обставин, встановлених судом, є доведеною, ґрунтується на належних та допустимих доказах, а показання обвинуваченого необхідно оцінювати як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, зокрема і за злочини проти життя і здоров`я іншої особи, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, колегія суддів враховує, що за попереднім вироком від 10.01.2018 ОСОБА_8 був засуджений за ч.1 ст. 121 КК України, новий злочин проти життя та здоров`я іншої особи вчинив через невеликий проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, будь-яких даних про відшкодування завданої злочином шкоди не надав. Тому суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання з відбуванням в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4