Справа № 190/1593/24
Провадження №1-кс/190/274/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.П`ятихатки

Слідчий суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, в користуванні якої знаходиться майно ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки клопотання прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000351 від 22.07.2024 року,

в с т а н о в и в:

До П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000351 від 22.07.2024 року.

Прокурор обгрунтовує своє клопотання тим, що 22.07.2024 року до чергової частини відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що на 850 км автошляху М-30 сполученням Стрий-Знам`янка-Ізварено зупинено автомобіль «ГАЗ-53», державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов якого навантажений деревиною.

За даним фактом 22.07.2024 року СВ відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за 0000351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

22.07.2024 року в ході огляду виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 , який завантажений деревиною у вигляді колод різного діаметру та довжини, об`ємом близько 4 метрів кубічних.

Постановою слідчого від 22.07.2024 року вилучені речі було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 22.07.2024 року.

Просить накласти арешт на автомобіль марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 та деревину у вигляді колод різного діаметру та довжини, об`ємом близько 4 метрів кубічних, з метою запобігання приховування, пошкодження або псування особою, у володінні якої воно перебуває.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Особа, в користуванні якої знаходиться майно ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вантажний автомобіль марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить його дядькові ОСОБА_5 , він користується вказаним автомобілем. 22.07.2024 року дійсно на вказаному автомобілі перевозив дрова, які купив у невідомої йому особи. Просив, не накладати арешт на вилучений у нього автомобіль.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Так, судом встановлено, що СВ відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351 від 22.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно з матеріалами, долученими до клопотання, 22.07.2024 року до відділення поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що на 850 км автошляху М-30 сполученням Стрий-Знам`янка-Ізварено зупинено автомобіль «ГАЗ-53», державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов якого навантажений деревиною/а.с.5/.

В ході проведення огляду місця події, а саме 850 км автошляху М-30 сполученням Стрий-Знам`янка-Ізварено виявлено вантажний автомобіль марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 , який завантажений деревиною у вигляді колод різного діаметру та довжини, об`ємом близько 4 метрів кубічних/а.с.6/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_5 /а.с.16/.

Постановою слідчого від 22.07.2024 року вилучені речі було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 22.07.2024 року.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для збереження речових доказів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченого п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 вказаного Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання про необхідність накладення арешту на вилучене майно цілком доведено матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали клопотання свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000351 від 22.07.2024 року - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «ГАЗ 53», державний номерний знак НОМЕР_1 та деревину у вигляді колод різного діаметру та довжини, об`ємом близько 4 метрів кубічних, що вилучені 22.07.2024 року в ході огляду місця події, шляхом заборони користуватися, відчужувати та розпоряджатися вилученим майном.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25 липня 2024 року о 09 год. 10 хвл.

Слідчий суддя ОСОБА_1