Провадження № 1-кп/204/310/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження № 0000655, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, утриманців не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана справа.

У судовому засіданні прокурор подала до суду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі у вигляді понад 5 років, та з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований є підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання з метою уникнення від відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Враховуючи те, що на території України введено воєнний стан, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може покинути територію Дніпропетровщини та України. Обвинуваченим може чинитися незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місця мешкання, водночас ці особи не допитані в залі суду. Застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, він не визнає, умислу на умисне вбивство у нього не було. Намірів переховуватись від суду у нього немає. Наразі йому потрібно поставити дружині пам`ятник, оформити права на майно. Впливати ні на кого у даному кримінальному провадженні, він не може. У зв`язку з викладеним, просив суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Зазначила, що одна лише тяжкість вчиненого злочину не є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора є необґрунтованим, у ньому не зазначено будь-яких нових відомостей. Ризики, зазначені прокурором у клопотанні є неактуальними та, недоведені. Звертала увагу суду, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, судом на виконання ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Суд звертає увагу на те, що поняття «обґрунтована підозра» наведено в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Так, під час розгляду в судовому засіданні клопотання прокурора знайшли своє підтвердження обставини існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений може вживати заходи, спрямовані на переховування від суду.

При цьому, судом враховується, що ОСОБА_5 є непрацюючим, не одруженим, на утриманні нікого не має, таким чином характеризується відсутністю соціальних зв`язків, що також вказує на те, що обвинувачений може чинити спроби переховуватися від суду, у тому числі шляхом виїзду за межі області та України.

Суд також вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, по-перше обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали досудового розслідування, а тому він обізнаний з анкетними відомостями свідків у кримінальному провадженні; по-друге аналізуючи наявність ризику з боку обвинуваченого на свідків, суд виходить з передбаченої КПК України, а саме після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). При цьому, посилання сторони захисту про те, що ризику впливу на свідків не існує, є необґрунтованими, та зводяться до його заперечення.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, дають підстави для продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки наявні об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою, та те, що хоча існуючі ризики поступово зменшуються, зокрема щодо незаконного впливу на свідків, оскільки лише деякі свідки у кримінальному провадженні допитані судом, тому продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. При цьому, застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом. Обставин, які б перешкоджали тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Отже, враховуючи викладене, існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та незаконного впливу на свідків, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити їх уникнення та забезпечення покладених на обвинуваченого обов`язків.

Щодо тверджень обвинуваченого в судовому засіданні про те, що він злочин не вчиняв, умислу на вбивство не мав, слід зазначити, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не закінчено та продовжується, а зважаючи на стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості давати оцінку сукупності доказів про вчинення або не вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину. Слід також зауважити, що ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою були предметом перегляду судом апеляційної інстанції, які залишені без змін.

Обговорюючи питання уникнення встановлених ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, то у світлі факторів пов`язаних з особою обвинуваченого, відсутністю міцних соціальних зв`язків, враховуючи тяжкість кримінального правопорушенні, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вказаним ризикам. Письмові матеріали справи на даний момент не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не наведені. Відтак суд дійшов висновку про неможливість зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, отже клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, суд вбачає підстави не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні та згідно ст. 197 КПК України продовжити дію обраного запобіжного заходу на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 жовтня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 15.08.2024 року.

Суддя ОСОБА_1