Провадження №1-кс/369/2418/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001471 від 19.06.2024, -

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Чьолмекчі Бюлента про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001471 від 19.06.2024.

Вимоги клопотання мотивує тим, що 03.07.2024 року було накладено арешт на автомобіль марки BMW 118D, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належний KARAOZ MUNAMMET, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом. Вважає, що на їхнє переконання станом на 24.07.2024 року відпала потреба у застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт транспортного засобу, оскільки відповідні експертизи у кримінальному провадженні були проведені.

Просила суд скасувати накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2024 року арешт автомобіля марки BMW 118D, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належний KARAOZ MUNAMMET та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання особі, в якої він був вилучений, а саме: громадянину Турції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, повідомлялись належним чином, на адресу суду надали матеріали кримінального провадження №0001471.

Дослідивши матеріали поданного клопотання, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001471 від 19.06.2024, вислухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження № 0001471 від 19.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України накладено арешт на автомобіль марки BMW 118D реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належний KARAOZ MUHAMMET зареєстрованому за адресою: Str. M.I. DOBROGIANU Nr. ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках даного кримінального провадження були проведені необхідні слідчі дії, експерті дослідження з вказаним транспортним засобом, в матеріалах справи наявні висновки експертів.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Цій засаді кореспондує самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності при здійсненні повноважень та заборона втручання в неї осіб, що не мають на те законних повноважень, передбачені ч.5 ст. 40 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява №8793/79).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт, який було накладено на вищевказаний автомобіль з відповідними заборонами.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/10477/24 від 03.07.2024 на автомобіль марки BMW 118D реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належний KARAOZ MUHAMMET зареєстрованому за адресою: Str. M.I. DOBROGIANU Nr. ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону розпорядження, відчуження та користування автомобілем марки BMW 118D реєстраційний номер НОМЕР_3 , які були накладені ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/10477/24 від 03.07.2024 року.

Зобов`язати уповноважену особу СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області повернути автомобіль BMW 118D реєстраційний номер CT67LTS згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , володільцю Чьолмекчі Бюленту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5