Справа № 569/5778/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000306 від 01.03.2024 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого, не одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 29 лютого 2024 року, о 19 год. 55 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, вчиняючи дії, пов`язані з домашнім насильством, під час конфлікту, з метою заподіяння особі, з якою перебував в сімейних відносинах, в розумінні п.3. ч. 1. ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме своєму колишньому тестю - ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один удар кухонним ножем по обличчі з лівого боку, внаслідок чого спричинив потерпілому такі тілесні ушкодження: наскрізна різана рана нижньої губи зліва, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, який передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме, як своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію кримінального проступку не оспорював та підтвердив факт, що дійсно він 29 лютого 2024 року, о 19 год. 55 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, вчиняючи дії, пов`язані з домашнім насильством, під час конфлікту своєму тестю - ОСОБА_7 умисно наніс один удар кухонним ножем по обличчі з лівого боку. Просить суд суворо його не карати, а призначити міру покарання у виді штрафу, завдану моральну шкоду потерпілому відшкодував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримав думку обвинуваченого ОСОБА_3 просив призначити міру покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. До початку судового розгляду подав заяву в якій зазначив, що згідно поданого ним цивільного позову щодо відшкодування заподіяної шкоди, отримав від обвинуваченого ОСОБА_3 обумовлені грошові кошти. Всі майнові та моральні збитки йому відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має та мати не буде. Просить обрати покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді штрафу.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив суду, що дійсно ОСОБА_3 , 29 лютого 2024 року, о 19 год. 55 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 під час конфлікту умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кухонним ножем по обличчі з лівого боку. Не заперечує щодо призначення обвинуваченому міри покарання у виді штрафу та просить залишити позов без розгляду.

Витрат на залучення експертів немає.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 01.03.2024 було прилучено до провадження в якості речових доказів два фрагменти бетону на яких присутня речовина бурого кольору зовні схожа на кров, які поміщено до паперового пакету НПУ та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 11.03.2024 накладено арешт на спортивні штани та кофта чорного кольору, футболка жовтого кольору та два рушники блакитного кольору, кросівки чорного кольору марки «Adidas» на яких присутня речовина бурого кольору зовні схожа на кров, до прийняття кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 01.03.2024 було прилучено до провадження в якості речових доказів спортивні штани та кофта чорного кольору, футболка жовтого кольору та два рушники блакитного кольору, кросівки чорного кольору марки «Adidas» на яких присутня речовина бурого кольору зовні схожа на кров, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 01.03.2024 було прилучено до провадження в якості речових доказів DVD-R диск, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Беручи до уваги що обвинуваченим ОСОБА_3 моральна шкода завдана потерпілому ОСОБА_7 відшкодована повністю, цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід залишити без розгляду.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та визнання вини.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце, воно містить склад кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і останній у його вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні двох дітей.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст.65КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності-призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить право застосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто ) гривень.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Речові докази - DVD-R диск, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази - два фрагменти бетону на яких присутня речовина бурого кольору зовні схожа на кров, які поміщено до паперового пакету НПУ, після набрання вироком законної сили - знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 11.03.2024 року.

Речові докази - спортивні штани та кофта чорного кольору, футболка жовтого кольору та два рушники блакитного кольору, кросівки чорного кольору марки «Adidas» на яких присутня речовина бурого кольору зовні схожа на кров, повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1