Справа № 489/4214/24
Провадження № 1-кп/489/836/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

11 вересня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000027 від 04.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши про те, що він відповідає вимогам закону.

Обвинувачений та захисник вважали необхідним повернути обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення не відповідають дійсним обставинам інкримінованого обвинуваченому діяння, а також підпис прокурора в обвинувальному акті не скріплений гербовою печаткою,.

Заслухавши учасників підготовчого засідання, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, всупереч вказаним вимогам КПК України в обвинувальному акті не зазначені дата його складення та затвердження прокурором (а.с. 11).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого; обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Таким чином, подія та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення належать до основних елементів предмету доказування з огляду на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України та обов`язковими відомостями обвинувального акту.

Крім того, частиною 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У зв`язку з цим, на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні покладений обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України - суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор вже в ході судового розгляду вправі змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України стосується зміни кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом.

По-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру на їх відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

По-третє, зміна обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України є саме правом, а не обов`язком прокурора і, як показує досвід розгляду судами кримінальних проваджень, прокурор таким правом не завжди користується, внаслідок чого суть та зміст пред`явленого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, залишаються такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, наслідком чого є позбавлення права особи знати та розуміти суть пред`явленого їй обвинувачення, щоб мати змогу захищатися від нього, чим порушується її право на захист, внаслідок чого ухвалені судами на підставі вказаних обвинувальних актів вироки в подальшому скасовуються судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №161/7092/20, вбачається, що «оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо)».

Проте викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретними та неповними, що позбавляє особу бути обізнаною про суть пред`явленого їй обвинувачення та обставини його вчинення.

Так, при викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення ОСОБА_3 інкримінується, серед іншого, незаконне придбання та зберігання 40 боєприпасів - мисливських патронів 7,62х54R мм, 39 боєприпасів мисливських патронів «Winchester» калібру .308 Win (7,62х51 мм), 250 боєприпасів мисливських патронів калібру .223 Rem, 629 боєприпасів 7,62-мм (41 мисливських та 588 гвинтівкових) патронів, 480 боєприпасів мисливських патронів «Winchester» калібру .308 Win (а.с. 6, 7).

Проте при зазначенні вказаних боєприпасів, із посиланням на їхню приналежність до мисливської зброї, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення не вказано, до якої саме мисливської зброї гладкоствольної чи нарізної, відносяться вищевказані боєприпаси.

При цьому, зміст обвинувального акту в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням виду мисливської зброї, в якій можуть використовуватися бойові припаси предмети кримінального правопорушення, незаконне придбання та зберігання яких інкримінується особі, має істотне та суттєве значення для обставин кримінального правопорушення, виходячи із висновків, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду № 3 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», згідно з якими «бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. Патрони та набої до гладкоствольної мисливської зброї, а також патрони, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, не є предметом злочинів, передбачених статтями 262, 263 КК».

При цьому вказані недоліки обвинувального акту в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, які є неповними та неконкретними, оскільки не містять зазначення виду мисливської зброї (гладкоствольної чи нарізної), в якій можливе використання мисливських бойових припасів, зберігання яких інкримінується обвинуваченому, безумовно позбавляють останнього права бути чітко та однозначно проінформованим про суть пред`явленого йому обвинувачення за вказаним епізодом злочинної діяльності з урахуванням вищевказаних положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Також відповідно до сталої практики ЄСПЛ кваліфікація правопорушення як кримінального дає особі, яка обвинувачується у його вчиненні, додаткові гарантії бути чітко та однозначно проінформованим про обставини пред`явленого їй звинувачення з метою забезпечення її права знати суть пред`явленого обвинувачення, висунутих проти неї, щоб мати змогу захищатися від нього.

Натомість вказані недоліки змісту обвинувального акта в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення позбавляють обвинуваченого права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, що має наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому вказані недоліки обвинувального акту та порушення права обвинуваченого бути обізнаним про суть пред`явленого йому обвинувачення не можуть бути самостійно усунуті судом в ході судового розгляду, оскільки положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з урахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, вказані недоліки обвинувального акту при викладі обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, з урахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, вказують на те, що обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

При цьому твердження сторони захисту про те, що на підписі прокурора відсутня печатка, що також вказує на недолік обвинувального акту в цій частині, є неспроможними, оскільки положеннями ст. 291 КПК України, якою встановлені вимоги до обвинувального акта, визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Натомість положення ст. 291 КПК України не містять вимог щодо необхідності скріплення підпису прокурора на обвинувальному акті печаткою.

Таким чином, виявлені недоліки обвинувального акту вказують на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України останній підлягає поверненню прокурору.

Керуючись статтями 314, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному №0000027 від 04.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1