ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004555 від 23 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0004555 від 23 листопада 2023 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України, в якому останній просив накласти арешт на майно, яке вилучене в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на системний блок чорного кольору, без серійних номерів, марки «Vinga», шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що як встановлено із наданих матеріалів слідчий не звертався до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів на підтвердження законності проникнення до вказаного домоволодіння також не надав, а тому слідчий суддя позбавлений можливості застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що оскаржувану ухвалу було отримано лише 05 липня 2024 року, по суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор вказує на те, що висновки суду є безпідставними, внаслідок чого зазначена ухвала є незаконною та необгрунтованою. Наголошує на тому, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що слідчий незаконно проникнув до квартири АДРЕСА_2 , оскільки власник надав письмову добровільну згоду на проникнення до вказаної квартири, де було оглянуто комп`ютерну техніку. Тобто, огляд приміщення слідчим не здійснювався, а тому підстав звернення до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду за вказаною адресою відсутні. Зазначає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

До початку судового засідання від адвоката ОСОБА_7 надійшли письмові заперечення, в яких останній просить відмовити у поновленні процесуального строку на подання апеляційної скарги, а у разі розгляду апеляційної скарги прокурора залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

Обґрунтовуючи заявлені в запереченнях вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Наголошує на тому, що дозвіл на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 не надавався, слідчий із клопотанням про легалізацію обшуку не звертався, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про дотримання прокурором строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З клопотання прокурора слідує, що він не приймав участь у судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, копію повного тексту ухвали слідчого судді він отримав лише 05 липня 2024 року та 08 липня 2024 року було подано апеляційну скаргу.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, а також враховуючи позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року слід задовольнити.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, спростовуються матеріалами провадження.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна слідує, що СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0004555 від 23 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 301-1 КК України.

В ході досудового розслідування під час проведення огляду сайту www.icaccops.com, який являє собою спеціальне програмне забезпечення, яке містить базу порнографічних творів, з описом їх змісту, було виявлено інформацію про українських користувачів файлообмінних мереж, що фізично розташовані на території м.Дніпра, які отримують доступ до дитячої порнографії.

30 травня 2024 року на підставі добровільного дозволу отриманого від власника домоволодіння ОСОБА_9 , слідчим слідчої групи ОСОБА_10 з приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: системний блок чорного кольору, без серійних номерів, марки «Vinga».

Постановою слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 30 травня 2024 року вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна слідчий зазначив, що на даний час є об`єктивна необхідність у проведенні огляду вказаних речей за участю фахівця, проведення судово-комп`ютерних експертиз, з метою встановлення наявності або відсутності файлів, що містять дитячу порнографію, тому на тимчасово вилучене майно необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя, враховуючи надані слідчим до клопотання про арешт майна матеріали провадження, прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 не надавався, слідчий до слідчого судді із клопотанням про легалізацію огляду за вказаною адресою не звертався, а тому слідчий суддя позбавлений можливості застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Так, у ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до приватного та сімейного життя, що включає гарантії недоторканості житла.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Огляд комп`ютерних даних проводиться слідчим, прокурором шляхом відображення у протоколі огляду інформації, яку вони містять, у формі, придатній для сприйняття їх змісту (за допомогою електронних засобів, фотозйомки, відеозапису, зйомки та/або відеозапису екрана тощо або у паперовій формі).

Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України» нагадав, що будь-яке втручання згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні пункту 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Високий суд дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

Із наданих слідчим матеріалів вбачається, що власник домоволодіння ОСОБА_9 надав добровільну згоду на доступ до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій знаходився персональний комп`ютер.

Разом із тим зі змісту ст.237 КПК України вбачається, що огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Частиною 3 ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що огляд було проведено у невідкладному випадку, пов`язаному із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, які були б підставою для проведення 30 травня 2024 року огляду за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2024 року вже було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про проведення обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, як зазначено слідчим суддею у вказаній ухвалі, слідчим не доведено підстави вважати, що при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , можуть бути виявлені відомості про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а також можуть бути відшукані зазначені слідчим речі, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу суду, оскільки, на думку апеляційного суду, не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, та не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити прокурору Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0004555 від 23 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4