Справа № 303/5447/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/494/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000486 за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мукачівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2024 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево Закарпатської області, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор, захисник та обвинувачений подали апеляційні скарги на вирок Мукачівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання законної сили вироку суду залишено без змін у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту його затримання, тобто з 20 квітня 2023 року.

Даний вирок оскаржив прокурор, який просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та призначити покарання за ч.4 ст. 186 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі.

Прокурор вважає вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину, особі обвинуваченого. Фактичні обставини справи і доведеність вини ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 186 КК України, не оспорюються, так як вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні суду першої інстанції. Однак, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 , не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного та призначив покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Апелянт покликається, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив тяжкий, умисний корисливий злочин, із застосуванням фізичного насильства щодо потерпілого, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, вину не визнав, у вчиненому не покаявся, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, відносно якого, на розгляді суду перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за місцем проживання характеризується негативно.

Даний вирок також оскаржив захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , який просить вирок суду першої інстанції змінити, з перекваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.4 ст. 186 КК України на ч.4 ст. 185 КК України, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, на підставі ст. 75 КК України. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, оскільки він винесений з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильною оцінкою доказів.

Свої вимоги мотивує тим, що судом не враховано пояснення обвинуваченого про те, що хворіє, його фізичний стан у зв`язку з захворюванням унеможливлює завдання ним тілесних ушкоджень іншій людині, визнав, що вчинив таємно крадіжку належних потерпілому предметів, а не вчиняв дій, які б свідчили про вчинення ним грабежу.

Судом першої інстанції не взято належним чином до уваги показання свідка ОСОБА_9 , єдиного свідка в кримінальному провадженні, який фактично підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив дії, спрямовані саме на таємне заволодіння чужим майном, без застосування блудь-якої фізичної сили чи насильства щодо потерпілого, тобто вчинив саме таємне викрадення чужого майна - крадіжку.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що характер дій обвинуваченого потрібно кваліфікувати саме за статтею 185 КК України. На ці обставини стороною захисту зверталось увагу в судовому засіданні, однак вони були на думку захисту неправильно оцінені судом.

На вирок суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_8 , який просить змінити вирок суду першої інстанції і перекваліфікувати його дії з ч.4 ст. 186 на ч.4 ст. 185 КК України та, із застосуванням ст. 69 КК України, зменшити міру покарання наполовину. Крім того апелянт просить допитати свідка ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , судово медичного експерта, лікаря невролога. Вважає вирок надто суворим.

Апелянт покликається, що його пояснення судом першої інстанції не були взяті до уваги. 20.04.2023 року він направлявся до лікарні, бо йому було погано, стався епілептичний стан який він переніс на ногах, у той момент наштовхнувся на чоловіка, який лежав на траві, а потім встав та пішов. На траві залишилися телефон та гаманець, які він підняв та пішов в лікарню. Потім його наздогнав ОСОБА_10 і сказав повернути викрадені речі, але обвинувачений повідомив, що знайшов їх, однак ОСОБА_10 почав виривати речі з його рук, виникла сутичка. Цей момент бачив свідок ОСОБА_9 , який підтвердив, що він не наносив удари потерпілому і нічого не відбирав в того.

Апелянт наполягає, що через епілептичні напади інколи втрачає пам`ять, особливо після перенесеного інсульту про що вказано в медичній довідці долученій до апеляції.

Апелянт звертає увагу, що удари нібито нанесені потерпілому 20.04.2023, а експертиза проведена 29.05.2023 де вказано про нанесення потерпілому ударів 20.04.2023. Апелянт вважає, що через місяць неможливо підтвердити наявність слідів від удару. Судом не встановлено коли і при яких обставинах потерпілому нанесено удари. При наявного у ОСОБА_8 стану здоров`я він не міг нанести удари потерпілому бо випив 100-150 грам горілки так як були сильні болі і йшов в лікарню через це. Апелянт просить у всьому розібратися.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2023 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на тротуарній доріжці набережної річки Латориця, позаду приміщення спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаючи що відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено відповідно до Указу Президента України №58/2023 від 06.02.2023, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та наніс йому один удар правою рукою зжатою в кулак в область плеча та один удар правою ногою в область гомілки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні гомілки та внутрішній поверхні в ділянці середньої третини плеча, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, виникли внаслідок дії твердих тупих предметів за механізмом удару, чим могла бути нога сторонньої людини (синець на задній поверхні гомілки), за механізмом стиснення (синець в ділянці середньої третини плеча) та за давністю виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 20.04.2023, після чого відкритого викрав з кишені піджака потерпілого мобільний телефон марки «Nokia Asha200» білого кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 330 гривень; мобільний телефону марки «Хіаоmі Redmi А7» чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 500 гривень, та чоловічий шкіряний гаманець темного кольору вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21.04.2023 становить 348 гривень, всередині якого знаходились банківські картки потерпілого, після чого зник у невідомому напрямку.

Злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1 178 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційні вимоги та залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, міркування захисника адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , які, кожен окремо, просили задовольнити їх апеляційні вимоги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того слід звернути увагу на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника щодо перекваліфікації дій Коломійця з ч.4 ст. 186 на ч.4 ст. 185 КК України є необгрунтованими, бездоказовими та були предметом розгляду в суді першої інстанції та суд дав належну оцінку показам обвинуваченого в частині невизнання вини, критично оцінивши їх.

Так невизнання ОСОБА_8 провини у грабежі, зокрема, в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та відкритого заволодіння його майном, спростовано показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який суду першої інстанції пояснив про те, що саме обвинуваченим в час та місці, зазначеному в обвинувальному акті, йому нанесені тілесні ушкодження та після того, як він впав на землю, ОСОБА_8 заволодів належним йому майном, зокрема, мобільними телефонами та шкіряним гаманцем, які, в подальшому, в день вчинення злочину, були виявлені та вилучені у ОСОБА_8 . У ході досудового розслідування потерпілий впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення. Наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 об`єктивно підтверджені висновком судово-медичної експертизи.

З показань свідка ОСОБА_9 встановлено відкрите заволодіння обвинуваченим майном потерпілого ОСОБА_11 . При цьому, суд першої інстанції зазначив, що покази свідка про те, що він не бачив щоб ОСОБА_8 наносив потерпілому удари не спростовують встановлені судом обставини, зокрема, щодо нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та відкритого викрадення майна, оскільки вказані обставини встановлені судом з інших належних та допустимих доказів.

Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, беззаперечно підтверджують вчинення обвинуваченим грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями потерпілого та протоколами слідчих дій, висновком судової експертизи, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, повно та об`єктивно відтворюють обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, суд першої інстанції розцінив як спосіб захисту, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності.

З таким висновком, щодо дій обвинуваченого ОСОБА_8 та їх кваліфікація згідно Кримінального кодексу України за ч.4 ст. 186 КК України погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відтак апеляційні вимоги захисника про необхідність допита в суді апеляційної інстанції обвинуваченого, свідка ОСОБА_12 та дослідження документів у справі, і є необгрунтованими, так як стороною захисту не повідомлено про те, що саме нового зазначені особи можуть повідомити з того, що не було відомо суду першої інстанції, як і не вказано підстави повторного дослідження документів, враховуючи, що судом першої інстанції їм надано детальне обгрунтування і в сукупності оцінено інформацію з них, як належну та допустиму.

Що ж стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання за скоєння злочину, то таке, на думку колегії суддів, призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, є вірним і обґрунтованим.

При цьому судом першої інстанції було детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та характеризуючі його особу дані, а саме те, що обвинувачений немає сталих соціальних зв`язків, стабільних доходів, негативно характеризується, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних корисних злочинів проти власності, на розгляді суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що свідчить про стійкість злочинного корисливого умислу ОСОБА_8 , його небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність.

При цьому судом першої інстанції було враховано позиції потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому, стану здоров`я ОСОБА_8 , відсутність пом`якшуючих обставин та наявні обтяжуючої обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння., а тому дійшов переконання про можливість виправлення обвинуваченого лише при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст. 186 КК України.

Відповідно апеляційні вимоги прокурора, обвинуваченого та його захисника стосовно міри покарання правильність вироку суду першої інстанції не спростовують. Підстав для пом`якшення покарання у виді застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного з позбавленням волі, зокрема на підставі ст. 75 КК України чи призначення більш суворого покарання не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням вказаного вище колегії суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: