УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024 за № 0000429за підозрою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2024 року до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024 за № 0000429за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченог

ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді клопотання та додані до нього документи були передані в провадження слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000429, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24.08.1991 змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.199 змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_7 .

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « Державна рада Республіки Крим ».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

На далі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії Російської Федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21.04.201 постанови № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_8 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Досудовим розслідуванням встановлено, що незаконним т.зв. «ФЕДЕРАЛЬНЫМ КОНСТИТУЦИОННЫМ ЗАКОНОМ від 04.10.2022 року о принятии в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта - Луганской Народной Республики»:

«Статья 1. Основания и срок принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики.

1. Луганская Народная Республика принимается в Российскую Федерацию в соответствии с Конституцией Российской Федерации и статьей 4 Федерального конституционного закона от 17 декабря 2001 года N? 6-ФКЗ "О порядке принятия в Российскую Федерацию и образования в ее составе нового субъекта Российской Федерации".

2. Основаниями принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики являются:

1) Декларация о суверенитете Луганской Народной Республики от 27 апреля 2014 года, Акт о провозглашении государственной самостоятельности Луганской Народной Республики от 27 апреля 2014 года и результаты референдума, состоявшегося в Луганской Народной Республике 11 мая 2014 года;

2) результаты референдума, который состоялся в Луганской Народной Республике 27 сентября 2022 года, на котором поддержан вопрос о вхождении Луганской Народной Республики в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации;

3) предложение Луганской Народной Республики о ее принятии в Российскую Федерацию;

4) Договор между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой о принятии в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта;

5) настоящий Федеральный конституционный закон.

3. Луганская Народная Республика считается принятой в Российскую Федерацию с даты подписания Договора между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой о принятии в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта.

Статья 2. Образование в составе Российской Федерации нового субъекта, его наименование и статус.

1. Со дня принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики в составе Российской Федерации образуется новый субъект - Луганская Народная Республика.

2. Наименование нового субъекта Российской Федерации - Луганская Народная Республика подлежит включению в часть 1 статьи 65 Конституции Российской Федерации.

3. Луганская Народная Республика принимается в Российскую Федерацию в статусе республики.

4. Государственным языком Луганской Народной Республики является русский язык. Право на пользование родным языком, на свободный выбор языка общения, воспитания, обучения и творчества, на сохранение родного языка, создание условий для его изучения и развития гарантируется в соответствии с Конституцией Российской Федерации.

Статья 3. Пределы территории Луганской Народной Республики.

1. Пределы территории Луганской Народной Республики определяются границами территории Луганской Народной Республики, установленными Конституцией Луганской Народной Республики на день ее образования и на день принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образования в составе Российской Федерации нового субъекта.

2. Граница Луганской Народной Республики, сопряженная с территорией иностранного государства, является Государственной границей Российской Федерации.

Статья 4. Действие законодательных и иных нормативных правовых актов Российской Федерации на территории Луганской Народной Республики.

1. Законодательные и иные нормативные правовые акты Российской Федерации действуют на территории Луганской Народной Республики со дня принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образования в составе Российской Федерации нового субъекта, если иное не предусмотрено настоящим Федеральным конституционным законом.

2. Нормативные правовые акты Луганской Народной Республики действуют на территории Луганской Народной Республики до окончания переходного периода или до принятия соответствующих нормативного правового акта Российской Федерации и (или) нормативного правового акта Луганской Народной Республики. Нормативные правовые акты Луганской Народной Республики, противоречащие Конституции Российской Федерации, не применяются.

Статья 5. Признание гражданства Российской Федерации граждан Луганской Народной Республики, граждан Украины и лиц без гражданства, постоянно проживающих на территории Луганской Народной Республики.

1. Со дня принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образования в составе Российской Федерации нового субъекта граждане Луганской Народной Республики, граждане Украины и лица без гражданства, постоянно проживавшие этот день на территории Луганской Народной Республики или ранее постоянно проживавшие на указанной территории и выехавшие из Луганской Народной Республики в Российскую Федерацию, в том числе через территории третьих государств, а также их несовершеннолетние дети приобретают гражданство Российской Федерации в результате признания их гражданами Российской Федерации при условии принесения Присяги гражданина Российской Федерации.

2. Лицам, указанным в части 1 настоящей статьи, паспорт гражданина Российской Федерации, являющийся основным документом, удостоверяющим гражданство Российской Федерации и личность гражданина Российской Федерации на территории Российской Федерации, выдается после принесения Присяги гражданина Российской Федерации.

3. От принесения Присяги гражданина Российской Федерации освобождаются:

1) лица, не достигшие возраста четырнадцати лет;

2) лица, признанные недееспособными;

3) лица, неспособные вследствие ограниченных возможностей здоровья прочитать или произнести текст Присяги гражданина Российской Федерации и (или) собственноручно его подписать.

4. Иностранным гражданам и лицам без гражданства, постоянно проживающим на территории Луганской Народной Республики на основании вида на жительство, выданного уполномоченными органами Луганской Народной Республики или Украины, выдается вид на жительство в Российской Федерации.

5. Паспорт гражданина Российской Федерации выдается федеральным органом исполнительной власти в сфере внутренних дел или его территориальными органами со дня принятия в Российскую Федерацию Луганской Народной Республики и образования в составе Российской Федерации нового субъекта. Порядок подачи заявления о выдаче паспорта гражданина Российской Федерации, форма заявления, перечень представляемых документов и срок оформления паспорта устанавливаются Президентом Российской Федерации».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.11.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, було незаконно створено т. зв. «ПРАВИТЕЛЬСТВО ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ», головою якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в подальшому було встановлено, що до її складу, серед інших осіб входить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду «Первого заместителя Председателя Правительства Луганськой Народной Республики».

Водночас, в ході здійснення досудового розслідування встановлено незаконну діяльність на тимчасово окупованій території Луганської області, а саме створення - «ПРАВИТЕЛЬСТВО ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ» (ОГРН 946), що підтверджується « Выпиской из Единого государственного реестра юридических лиц » від 30.07.2024 № ЮЭ9965-24-98546912 про реєстрацію з зазначенням відповідними записами «регистрационный номер 61102989», «наименование регистрирующего органа - Межрайонная инспекция Федеральной налоговой службы № 1 по Луганской Народной Республике», «ГРН и дата внесения в ЕГРЮЛ записи, содержащей указанные сведения - 946 от 29.11.2022») та причиною внесення запису в російський реєстр «Единый государственный реестр юридических лиц» - «Внесение в Единый государственный реестр юридических лиц сведений о юридическом лице, зарегистрированном до принятия в Российскую Федерацию, на основании сведений реестра юридических лиц, который велся до принятия в Российскую Федерацию».

Окрім того, в «Выпиской из Единого государственного реестра юридических лиц» від 30.07.2024 № ЮЭ9965-24-98546912 зазначені записи щодо реєстрації вказаного незаконного органу влади в інших органах окупаційної адміністрації держави-агресора («Межрайонная инспекция Федеральной налоговой службы № 1 по Луганской Народной Республике») та зазначено адресу місцезнаходження - «291016, АДРЕСА_1 ».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до т. зв. «Указа главы Луганской Народной Республики о формировании Правительства Луганской Народной Республики» від 27.09.2023р. № УТ 615/23» громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій - «первый заместитель Председателя Правительства Луганской Народной Республики» в незаконному органі влади створеному на тимчасово окупованій території Луганської області - «ПРАВИТЕЛЬСТВО ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ».

Водночас, досудовим розслідування встановлено, що рішенням незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території Луганської області затверджено т.зв. «Конституцию Луганской народной республики» від 30.12.2022, положеннями якої передбачено порядок проведення засідань, основні правила і процедури роботи т.зв. «ПРАВИТЕЛЬСТВО ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ», зокрема передбачено:

Глава 6. Правительство Луганской Народной Республики

Статья 70

1. В систему исполнительных органов Луганской Народной Республики входят Глава Луганской Народной Республики, Правительство Луганской Народной Республики, иные исполнительные органы Луганской Народной Республики.

2. Правительство Луганской Народной Республики является постоянно действующим высшим органом исполнительной власти Луганской Народной Республики. Правительство Луганской Народной Республики возглавляет систему исполнительных органов Луганской Народной Республики.

3. Правительство Луганской Народной Республики формируется Главой Луганской Народной Республики.

4. Правительство Луганской Народной Республики состоит из членов Правительства Луганской Народной Республики - Председателя Правительства Луганской Народной Республики, заместителей Председателя Правительства Луганской Народной Республики, министров Луганской Народной Республики.

5. Председатель Правительства Луганской Народной Республики замещает государственную должность Луганской Народной Республики и организует работу Правительства Луганской Народной Республики.

6. Члены Правительства Луганской Народной Республики замещают государственную должность Луганской Народной Республики, если соответствующая должность отнесена к таковой законом Луганской Народной Республики о государственных должностях Луганской Народной Республики.

7. На членов Правительства Луганской Народной Республики распространяются ограничения, запреты и обязанности, в том числе в сфере противодействия коррупции, установленные законодательством Российской Федерации .

8. Правительство Луганской Народной Республики в соответствии с законом Луганской Народной Республики обеспечивает исполнение Конституции Российской Федерации, федеральных конституционных законов, федеральных законов и иных нормативных правовых актов Российской Федерации, настоящей Конституции, законов и иных нормативных правовых актов Луганской Народной Республики на территории Луганской Народной Республики и согласованную деятельность иных исполнительных органов Луганской Народной Республики.

9. Порядок деятельности Правительства Луганской Народной Республики определяется Регламентом Правительства Луганской Народной Республики, утверждаемым Главой Луганской Народной Республики.

10. Финансовое обеспечение Правительства Луганской Народной Республики и возглавляемых им исполнительных органов Луганской Народной Республики осуществляется за счет средств бюджета Луганской Народной Республики, предусмотренных отдельной строкой.

11. Правительство Луганской Народной Республики обладает правами юридического лица, имеет гербовую печать.

Статья 71

1. Глава Луганской Народной Республики после консультаций с Народным Советом Луганской Народной Республики назначает на должность и освобождает от должности Председателя Правительства Луганской Народной Республики.

2. Глава Луганской Народной Республики назначает на должность и освобождает от должности заместителей Председателя Правительства Луганской Народной Республики, министров Луганской Народной Республики и руководителей иных исполнительных органов Луганской Народной Республики в соответствии с настоящей Конституцией.

3. Представление по кандидатуре на должность Председателя Правительства Луганской Народной Республики вносится в Народный Совет Луганской Народной Республики Главой Луганской Народной Республики для проведения консультаций. К представлению прилагается комплект документов, которые необходимы для рассмотрения кандидатуры и перечень которых определяется законом Луганской Народной Республики о Правительстве Луганской Народной Республики.

4. Народный Совет Луганской Народной Республики в порядке, установленном Регламентом Народного Совета Луганской Народной Республики, рассматривает представленную Главой Луганской Народной Республики кандидатуру на должность Председателя Правительства Луганской Народной Республики. По результатам рассмотрения Народный Совет Луганской Народной Республики принимает постановление об утверждении заключения о результатах рассмотрения представленной кандидатуры. Указанное постановление направляется Главе Луганской Народной Республики не позднее одного месяца со дня поступления комплекта необходимых документов в Народный Совет Луганской Народной Республики.

5. Глава Луганской Народной Республики до принятия Народным Советом Луганской Народной Республики постановления, предусмотренного частью 4 настоящей статьи, вправе назначить временно исполняющего обязанности Председателя Правительства Луганской Народной Республики либо осуществлять соответствующие полномочия самостоятельно.

Статья 72

Правительство Луганской Народной Республики в соответствии с компетенцией Луганской Народной Республики и в пределах своих полномочий, установленных настоящей Конституцией, законом Луганской Народной Республики:

1) обеспечивает разработку и осуществление мер, направленных на социально-экономическое развитие Луганской Народной Республики;

2) участвует в проведении единой государственной политики в сферах финансов, науки, образования, здравоохранения, культуры, физической культуры и спорта, социального обеспечения, безопасности дорожного движения и экологии;

3) осуществляет меры по реализации, обеспечению и защите прав и свобод человека и гражданина, охране собственности и общественного порядка, противодействию терроризму и экстремизму, борьбе с преступностью;

4) осуществляет меры по обеспечению государственных гарантий равенства прав, свобод и законных интересов человека и гражданина независимо от расы, национальности, языка, отношения к религии и других обстоятельств, предотвращению любых форм ограничения прав и дискриминации по признакам расовой, национальной, языковой или религиозной принадлежности, меры, направленные на поддержку, сохранение, развитие и изучение русского языка как государственного языка Российской Федерации, а также иные меры, направленные на укрепление гражданского единства, межнационального и межконфессионального согласия;

5) разрабатывает проект бюджета Луганской Народной Республики;

6) обеспечивает исполнение бюджета Луганской Народной Республики и готовит отчет об исполнении указанного бюджета, ежегодный отчет о результатах деятельности Правительства Луганской Народной Республики, сводный годовой доклад о ходе реализации и об оценке эффективности государственных программ Луганской Народной Республики для представления их Главой Луганской Народной Республики или Председателем Правительства Луганской Народной Республики в Народный Совет Луганской Народной Республики;

7) управляет и распоряжается собственностью Луганской Народной Республики в соответствии с законами Луганской Народной Республики, а также управляет федеральной собственностью, переданной в управление Луганской Народной Республике в соответствии с федеральными законами и иными нормативными правовыми актами Российской Федерации;

8) предлагает органу местного самоуправления в Луганской Народной Республике, должностному лицу местного самоуправления привести в соответствие законодательству Российской Федерации изданные ими правовые акты в случае, если указанные акты противоречат Конституции Российской Федерации, федеральным конституционным законам, федеральным законам и иным нормативным правовым актам Российской Федерации, настоящей Конституции, законам и иным нормативным правовым актам Луганской Народной Республики, а также вправе обратиться в суд;

9) осуществляет меры по обеспечению защиты семьи, материнства, отцовства и детства, защиты института брака как союза мужчины и женщины, по созданию условий для достойного воспитания детей в семье, а также для осуществления совершеннолетними детьми обязанности заботиться о родителях;

10) осуществляет меры по координации вопросов здравоохранения, в том числе обеспечению оказания доступной и качественной медицинской помощи, сохранению и укреплению общественного здоровья, созданию условий для ведения здорового образа жизни, формированию культуры ответственного отношения граждан к своему здоровью;

11) осуществляет меры по обеспечению государственных гарантий социальной защиты населения, включая социальное обеспечение, адресной социальной поддержки граждан;

12) определяет порядок разработки и корректировки документов стратегического планирования, находящихся в ведении Правительства Луганской Народной Республики, и утверждает (одобряет) такие документы;

13) (пункт 13 признан утратившим силу в соответствии с Законом Луганской Народной Республики от 29.05.2023 № 442-III);

14) осуществляет иные полномочия, установленные федеральными законами, настоящей Конституцией, законами Луганской Народной Республики, соглашениями с федеральными органами исполнительной власти, а также установленные нормативными правовыми актами Президента Российской Федерации и нормативными правовыми актами Правительства Российской Федерации, предусматривающими передачу органам исполнительной власти субъектов Российской Федерации осуществления отдельных полномочий федеральных органов исполнительной власти.

Статья 73

1. Правительство Луганской Народной Республики на основании и во исполнение федеральных законов, указов и распоряжений Президента Российской Федерации, постановлений Правительства Российской Федерации, настоящей Конституции и законов Луганской Народной Республики издает постановления и распоряжения.

2. Постановления и распоряжения Правительства Луганской Народной Республики, принятые в пределах его полномочий, обязательны к исполнению в Луганской Народной Республике.

3. Постановления и распоряжения Правительства Луганской Народной Республики не должны противоречить Конституции Российской Федерации, федеральным конституционным законам, федеральным законам, принятым по предметам ведения Российской Федерации и предметам совместного ведения Российской Федерации и субъектов Российской Федерации, указам Президента Российской Федерации и постановлениям Правительства Российской Федерации, настоящей Конституции, законам Луганской Народной Республики, указам Главы Луганской Народной Республики.

4. Акты исполнительных органов Луганской Народной Республики в случае их противоречия Конституции Российской Федерации, федеральным конституционным законам, федеральным законам, принятым по предметам ведения Российской Федерации и предметам совместного ведения Российской Федерации и субъектов Российской Федерации, указам Президента Российской Федерации и постановлениям Правительства Российской Федерации, указам Главы Луганской Народной Республики могут быть отменены Главой Луганской Народной Республики.

5. Нормативные правовые акты Правительства Луганской Народной Республики направляются в Народный Совет Луганской Народной Республики в сроки, установленные законом Луганской Народной Республики.

6. Народный Совет Луганской Народной Республики вправе обратиться к Правительству Луганской Народной Республики с предложением о внесении изменений в нормативные правовые акты Правительства Луганской Народной Республики либо об их отмене, а также вправе обжаловать указанные акты в судебном порядке или в установленном порядке обратиться в Конституционный Суд Российской Федерации с запросом об их соответствии Конституции Российской Федерации.

Також, в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що за час перебування на вищезазначеній незаконній посаді громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючі функції та завдання незаконно органу влади «ПРАВИТЕЛЬСТВО ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ» створеного на тимчасово окупованій території Луганської області, здійснює пропагандистські акцій на підтримку окупаційної адміністрації РФ, зокрема через мережу Інтернет щодо формування думки серед населення і світової спільноти як про законність власних дій, так і про легітимність створення та діяльності незаконно створеного «ПРАВИТЕЛЬСТВА ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ».

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у колабораційній діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Так, підозра ОСОБА_7 обґрунтовано підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- Протокол огляду від 01.08.2024;

- Протокол огляду від 01.08.2024;

- Протокол огляду від 01.08.2024;

- Протокол огляду від 02.09.2024;

- Протокол огляду від 02.09.2024;

- Висновок експерта № СЕ-19/111-24/45998-ФП від 20.08.2024 за результатами проведення портретної експертизи;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 22.08.2024;

- Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2024;

03.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та викликано на допит в якості підозрюваного на 06.09.2024, 10.09.2024, 13.09.2024.

06.09.2024 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

10.09.2024 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

13.09.2024 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, щодо якого на підставі ч. 2 ст. 297-1 КПК України передбачено можливість здійснення спеціального досудового розслідування, а також те, що на даний час останній переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності на території російської федерації.

В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що він переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності на території російської федерації, у зв`язку з чим просив слідчого суддю надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання з підстав, що останнє подане під час зупинення досудового розслідування.

Вислухавши слідчого та захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

На виконання вимог ст.135 КПК України, судом було розміщено повістки про виклик до суду для розгляду даного клопотання підозрюваного ОСОБА_7 в засобах масової інформації загальнодержавного значення "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відтак, згідно положень ч. 8 ст. 135 КПК України, підозрюваний ОСОБА_7 вважається особою, яка належним чином повідомлена про виклик.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч.5 ст.139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Відповідно до статті 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно зі статтею 297-2 КПК України з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді має право звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000429, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність здійснення спеціального досудового розслідування. Таким чином, слідчим виконані вимоги ст.297-2 КПК України.

При цьому слідчим суддею встановлено, що 03.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке як і повістки про виклик до органу досудового розслідування опубліковано в редакції газети «Урядовий Кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора в розділі «Повістки», в спосіб, передбачений ч. 2 ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України.

Проте, ОСОБА_7 за вказаними повістками не прибув, причин неприбуття та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав.

Відповідно до відомостей Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби, за інформацією Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, згідно рішення УМВС України в Дніпропетровській області від 08.02.1996 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено належність до громадянства України відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до листа начальника УЗНД ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_13 від 17.09.2024 №51/9/1-48/81, громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.03.2024 перебуває у державному розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування. Орган, що здійснює розшук - ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях.

Постановою слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук від 13 вересня 2024 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено у міждержавний розшук.

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає, що наданих матеріалів цілком достатньо для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-4 КК України, в межах судового контролю, який здійснюється при розгляді питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування.

В ході судового розгляду встановлено, що останнє відоме місце реєстрації та проживання підозрюваного ОСОБА_7 є АДРЕСА_2 .

Крім того, слідчим долучено до матеріалів клопотання постанову про відновлення досудового розслідування від 26.09.2024, що спростовує твердження захисника про направлення до суду клопотання під час зупинення досудового розслідування.

За таких підстав слідчий суддя вважає, що наведені вище обставини у сукупності обґрунтовано доводять, що підозрюваний ОСОБА_7 може перебувати на території російської федерації, де переховується від органів слідства і суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що є окремою підставою для здійснення спеціального досудового розслідування.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000429, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

При цьому приймаючи рішення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000429, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 111-1 КК України, слідчий суддя враховує, що неможливість проведення досудового розслідування in absentia може паралізувати проведення кримінального провадження, оскільки це може призвести, наприклад, до спливу строку давності у кримінальному провадженні, а тому за конкретних обставин цієї справи, враховуючи, що тяжкість злочину, про який йдеться, є співмірною із значним суспільним інтересом у відправленні правосуддя, проведення такого розслідування за відсутності підозрюваного саме по собі не суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статями 297-1-297-4, 369-372, 376, 532 КПК, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024 за № 0000429за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024 за №0000429 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У випадку, якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестали існувати, подальше досудове розслідування здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Копію ухвали невідкладно направити слідчому для організації виконання в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення відповідних публікацій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_14