Справа № 579/153/19
Провадження № 1-кп/577/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 20 серпня 2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханів Луганської області, українки, громадянки України, освіта базова загальна середня, незаміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1) 28 квітня 2006 року Стаханівським міськрайонним Луганської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років; звільнена 12 березня 2012 року умовно-достроково на 2 (два) роки 9 (дев`ять) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів;

2) 12 вересня 2019 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; звільнена з місць позбавлення волі 15 вересня 2020 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Луганськ, українки, громадянки України, освіта вища, незаміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 15 листопада 2005 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

2) 06 вересня 2006 року Лутугинським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців;

3) 18 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці;

4) 18 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ст. ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці; звільнена з місць позбавлення волі 28 листопада 2014 року умовно-достроково на 2 (два) місяці 6 (шість) днів;

5) 12 вересня 2019 року Київським районним судом м. Полтави за ст. 198 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці; звільнена 12 вересня 2019 року з-під варти у залі суду як така, що повністю відбула покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 19 серпня 2016 року близько 15 год. 30 хв. вони перебували у будинку АДРЕСА_3 за місцем проживання своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , де у них виник злочинний корисливий намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи вказаний злочинний корисливий намір ОСОБА_6 , діючи за спільною згодою з ОСОБА_7 , знаючи про наявність у ОСОБА_8 золотих та срібних прикрас, повідомила останній про наявність на прикрасах так званої «порчі» та запропонувала провести обряд зняття порчі.

ОСОБА_8 , будучи впевненою у правдивості намірів та порядності дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , погодилася на проведення обряду зняття «порчі» та передала останнім всі свої золоті та срібні вироби, а саме: золоті сережки 585 проби вагою 1,60 г, вагою з угаром 1,76 г, із вставкою каменю цирконій вартістю 10 003 грн 54 коп; золотий ланцюжок 585 проби вагою 3,94 г вартістю 2 471 грн 21 коп; золоту підвіску (ладанку) 585 проби вагою 1,11 г вартістю 696 грн 20 коп; золоту підвіску у вигляді зірочки 585 проби вагою 0,5 г вартістю 313 грн 61 коп; золоту обручку 585 проби вагою 2,32 г вартістю 1 455 грн 00 коп; золоту каблучку 585 проби вагою 2,56 г, вагою з угаром 2,73 г, зі вставкою каменів цирконію білого кольору вартістю 1 605 грн 66 коп; золоту каблучку 585 проби вагою 2,52 г, вагою з угаром 2,68 г, зі вставкою каменів цирконію білого кольору (13 каменів) вартістю 1 580 грн 57 коп; золоті сережки 585 проби без камінців, вагою 1,5 г вартістю 940 грн 82 коп; золоті сережки 585 проби зі вставками каменів цирконію з англійською застібкою вагою 1,51 г вартістю 649 грн 09 коп; золоту підвіску - дитячий хрестик 585 проби вагою 0,53 г із зображенням Ісуса Христа вартістю 332 грн 42 коп; золоту підвіску хрестик із зображенням Ісуса Христа 585 проби вагою 0,95 г вартістю 595 грн 85 коп; золоту підвіску-ладанку 585 проби, вагою без угара 0,9 г із зображенням Божої матері вартістю 564 грн 49 коп; золоту підвіску-ладанку 585 проби вагою 0,8 г із зображенням Святого Миколая вартістю 501 грн 77 коп; золоті сережки випуклої форми з англійською застібкою 585 проби, вагою 2,5 г вартістю 1 568 грн 03 коп; срібні сережки з англійською застібкою 925 проби зі вставками каменів білого кольору вагою 2 г кожна вартістю 27 грн 44 коп; золотий ланцюжок 585 проби вагою 2 г вартістю 1 254 грн 42 коп; золоту підвіску - дитячий хрестик без зображення 585 проби вагою 0,47 г вартістю 294 грн 79 коп: золотий ланцюжок 585 проби вагою 4,12 г. вартістю 2 584 грн 11 коп, всього передала золоті прикраси на загальну суму 26 411 грн 58 коп (в обвинувальному акті зазначено 18 437 грн 15 коп).

У свою чергу ОСОБА_6 , продовжуючи діяти за згодою із ОСОБА_7 , яка отримала золоті та срібні вироби та зімітувала проведення над ними обряду зняття «порчі», продовжила запевнювати ОСОБА_8 , що для якісного завершення обряду зняття «порчі» його необхідно завершити у безлюдному місці за межами господарства родини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 в черговий раз, будучи впевненою у порядності дій своїх знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надала останнім згоду на залишення свого господарства та можливість безперешкодно з отриманими шляхом обману золотими і срібними виробами залишити місце вчинення злочину.

У подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отриманими шляхом обману золотими та срібними виробами, які належали ОСОБА_8 , розпорядилися на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 , та захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 кожен окремо звернулися до суду з клопотанням про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки обвинувачені вчинили інкримінований їм злочин 19 серпня 2016 року, та з часу його вчинення минули визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки. Прохають закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 клопотання свого захисника про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України підтримала, прохає звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Обвинувачена ОСОБА_7 клопотання свого захисника про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України також підтримала, прохає звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Потерпіла ОСОБА_8 надала до суду заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та не заперечує проти закриття кримінального провадження.

Прокурор не заперечує проти звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки обвинувачені вчинили інкримінований їм злочин 19 серпня 2016 року та до закінчення визначених ст. 49 КК України строків не вчинили нового кримінального правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, думку прокурора, приходить висновку, що клопотання захисників обвинувачених підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, вчинили 19 серпня 2016 року.

Частинами 2 та 3 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, було передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправні роботи на строк від одного до двох років, обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України в редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, належав до злочинів середньої тяжкості.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, належить до нетяжких злочинів.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції Закону № 1183VІІ від 08 квітня 2014 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Чинні положення п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України в редакції Закону № 1183VІІ від 08 квітня 2014 року перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Частинами 2, 3 ст. 49 КК України, яка є чинною на даний час, передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому суд враховує, що під ухиленням від досудового розслідування або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі № 5-1кс15).

Встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000474 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 13 квітня 2018 року були оголошені у розшук, у зв`язку з чим постановою слідчого від 30 квітня 2018 року досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено. Досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено 22 січня 2019 року (а.с. 188, 189, 237-238 т. 4).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані 03 січня 2019 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України (а.с. 175-176 т. 2).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Висловлюючи вищенаведений правовий висновок, Велика Палата Верховного Суду вважала, що встановлені ч. 2 ст. 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів. Однак, незалежно від того, ухиляється особа від кримінальної відповідальності чи ні, з плином часу неминуче зменшується гострота сприйняття минулої злочинної поведінки потерпілим та іншими особами, знижується запит суспільства на покарання винного і втрачається актуальність застосування заходів кримінальної репресії. Крім цього, навіть якщо людина уникає несприятливих для себе правових наслідків попередньої злочинної діяльності, невчинення нових правопорушень упродовж багатьох років дає підстави презюмувати її виправлення. Водночас, Верховний Суд зазначив, що підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означав би, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку.

Як вбачається з вироку Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, - 13 квітня 2016 року а злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України 16 липня 2016 року.

ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ст. 198 КК України, - 16 липня 2016 року (а.с. 175-176 т. 2, 93-98 т. 5). Тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили вищевказані злочини до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Після вчинення 19 серпня 2016 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нових злочинів не вчиняли.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період їх ухилення від органів досудового розслідування (з 13 квітня 2018 року до 03 січня 2019 року).

Таким чином з часу вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, (станом на 09 травня 2022 року) вже минули встановлені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожна окремо пояснили, що вони розуміють, що закриття кримінального провадження по обвинуваченню їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України за своєю суттю є нереабілітуючою особу підставою, але прохають їх звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

За таких обставин, клопотання захисників обвинувачених про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 734/3220/17, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності. При цьому, виходячи з положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, за якими жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою у реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

ОСОБА_7 була затримана 19 жовтня 2024 року та ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 21, 26-28 т. 7).

Частиною 4 ст. 132 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, у зв`язку із закриттям вказаного кримінального провадження обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати, звільнивши ОСОБА_7 негайно з-під варти у залі суду.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на її користь заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 18 437 грн 00 коп та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн 00 коп (а.с. 66 т. 1)

За змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, однак натомість він може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2022 у справі № 661/2681/18.

Частиною 7 ст. 128 КПК України визначено, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, роз`яснивши ОСОБА_8 право на звернення з позовом до суду у порядку цивільного судочинства.

У кримінальному провадженні понесені процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судової товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/3248е від 12 вересня 2016 року в розмірі 527 грн 76 коп (а. с. 154 т. 4 ).

При вирішення питання про процесуальні витрати суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, відповідно до якої, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 4, 44, 49 КК України, ч. 7 ст. 128, 129, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 288, 392, 393, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 20 серпня 2016 року, в частині обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - закрити.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_7 негайно звільнити з-під варти у залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 18 437 грн 00 коп та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн 00 коп, - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_8 право пред`явити позов до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/3248е від 12 вересня 2016 року в розмірі 527 грн 76 коп віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1