У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/3422/23

№ 1-в/183/289/24

14 листопада 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року у відповідність до вимог закону відносно ОСОБА_3 .

З 06.12.2023 року на обліку Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області перебуває засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до вироку суду, 02.01.2023 року ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Вартість викраденого майна згідно вироку суду становить 2.168,00 гривень.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжки на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2024 році - 3.028 гривень, у 2023 році - 2.684 гривень, у 2022 році - 2.481 гривень, у 2021 році - 2.270 гривень, у 2020 році - 2.102 гривень, віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 0306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчиниш діяння до набрання законом чинності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвеш до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024 року має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 74 КК України.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Ураховуючи вищевикладене та на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України КПК України, ст.ст. 4, 5 КК України, ст. 58 Конституції України, керуючись Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року направляє матеріали стосовно засудженого ОСОБА_3 для вирішення питання про приведення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року у відповідність до вимог закону.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Представник Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився.

Засуджений до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду подання, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши подання та додані до нього письмові докази, вислухавши думку прокурора, приходить до таких висновків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення набув чинності 09 серпня 2024 року.

Однак, враховуючи те, що ст. 537 КПК України не передбачено вирішення судом таких питань, як «приведення вироку у відповідність до закону», суд не може розглянути по суті питання, зазначені у поданні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, що не перешкоджає повторному зверненню до суду в порядку 537 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року у відповідність до вимог закону відносно ОСОБА_3 .

Повернути Новомосковському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області особову справу відносно ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1