Справа № 151/231/24
Провадження №11-кп/801/1033/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000100 від 10.02.2024 за апеляційною скаргою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 08.07.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чечельник Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до Закону України ''Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'', являючись військовозобов`язаним, визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 64/391 від 31.03.2023, являючись відповідно до Указу Президента України ''Про загальну мобілізацію'' від 24.02.2022 №69/2022 особою, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, будучи 15.01.2024 у встановленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, що підтверджується актом фіксування відмови від отримання повістки на відправку, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', ст. 22 Закону України ''Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'', усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув о 15 год. 00 хв. 16.01.2024 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, який засудити ОСОБА_7 за ст. 336 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вказує на безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи, суспільну небезпеку кримінального правопорушення та ставлення особи до вчиненого.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд узяв до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , те, що він до останньої неявки неодноразово з`являвся до ТЦК по вручених йому бойових повістках та їздив на відправки і кожного разу не був прийнятий до військових частин та був повернутий по стану здоров`я, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, згідно довідки-характеристики проживає з мамою, не працює.

Суд також врахував висновок Гайсинського районного сектору № 4 філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області, згідно якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 336 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Відтак, доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються наведеним, у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів не вбачає порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 08.07.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4