КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8407/24 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/4517/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000613 від 07 квітня 2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :90:250:0004, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на ній із забороною відчуження, розпорядження, користування та забороною проведення будь-яких будівельних робіт.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 та власник майна ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора щодо накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :90:250:0004.

Уважають, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною.

У мотивування скарги зазначають, що слідчим суддею не враховано не лише відсутність підозри власнику земельної ділянки ОСОБА_8 , але й те, що кримінальне правопорушення, передбачене статтею 356 КК України, повинно мати таку обов`язкову складову, як заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, спричинення якої має бути підтверджено відповідними доказами, але ні у клопотанні прокурора до слідчого судді, ні у доданих до клопотання матеріалах таких доказів немає.

Зауважують, що 02 травня 2024 року прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва у цьому ж кримінальному провадженні вже було подано клопотання до Дарницького районного суду м. Києва про арешт майна - належної ОСОБА_8 земельної ділянки з кадастровим номером :90:250:0004 із забороною здійснення на ній будівництва будинку, у задоволенні якого ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року у справі №753/8407/24 було відмовлено.

У свою чергу, слідчий суддя не з`ясувала, що аналогічне клопотання вже було розглянуто у Дарницькому районному суді у цьому ж провадженні і в його задоволенні обґрунтовано відмовлено.

Уважають, що слідчим суддею не враховано, що ні працівниками органу дізнання, ні прокурором не отримувалось пояснень у ОСОБА_8 , копії дозвільних документів на будівництво не витребовувались.

При цьому, право власності ОСОБА_8 на цю земельну ділянку та будівлю є дійсним і чинним, а його непорушність гарантована Конституцією України. Заборона використовувати та користуватися зазначеною земельною ділянкою невиправдано обмежує право власності ОСОБА_8 , блокує здійснення на ній незабороненої законом діяльності.

На переконання скаржників слідчим суддею у порушення пункту 5 частини другої статті 173 КПК України не враховано розумність та співрозмірність обмеження права розпорядження і користування земельною ділянкою завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000613 від 07 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

06 квітня 2024 року до Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_9 щодо неправомірних дій з боку невідомих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом директора Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 20 листопада 2023 року №848 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва індивідуального житлового будинку (садибного типу) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно яких: гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд становить 15 м, гранична поверховість об`єкта - не більше 3-х поверхів без урахування мансарди; максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 50%; розміщення об`єкту, в тому числі приямки, вхідні групи, сходи та інші конструктивні елементи будівлі, дренажі, оглядові колодязі і мережі, що обслуговують будівлю, на ділянці поза межами охоронних зон інженерних комунікацій. Відстань від об`єкта до меж земельної ділянки не менше 1 м. від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, для нової садибної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

У відповідності до чинного генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, який затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804 дана земельна ділянка відноситься до території житлової садибної забудови.

Проведеним оглядом місця події від 22 квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що дана земельна ділянка огороджена високим металевим парканом, має вхід через металеві двері та в`їзд через металеві ворота, які на момент огляду перебували у зачиненому стані, на території земельної ділянки знаходиться об`єкт незакінченого будівництва, а саме недобудований будинок, з бетонним фундаментом, 2 зведеними поверхами та недобудованим 3 поверхом. На території зазначеної земельної ділянки наявні будівельні матеріали та будівельні інструменти.

Як зазначено у клопотанні, в ході допиту свідка ОСОБА_9 останній повідомив, що він, будучи мешканцем АДРЕСА_2 , виявив, що за адресою: АДРЕСА_1 , було знесено (демонтовано) приватний будинок та в подальшому почали проводитись підготовчі та будівельні роботи для зведення багатоквартирного будинку. В ході допиту ОСОБА_9 додав, що на даний момент структура будівлі становить три поверхи та ведуться роботи для зведення четвертого поверху, а також те, що ним через всесвітню мережу інтернет встановлено, що на різних платформах (ресурсах) таких як «Фейсбук» та інші, наявні оголошення з приводу продажу квартир, розташованих в вищевказаній забудові.

У відповідності до інформації із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 23 квітня 2024 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :90:250:0004 має цільове призначення «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площа ділянки 0,1 га, власником якої є ОСОБА_8

30 травня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року, за участю спеціаліста - інженера землевпорядника ОСОБА_10 , проведено огляд вищезазначеної земельної ділянки та проведено геодезичне обстеження із використанням приладу «GPS Topcon Gr-5». За результатами огляду виготовлено збірний кадастровий план земельної ділянки :90:250:0004, який долучений до матеріалів кримінального провадження та відповідно до якого поточне будівництво на земельній ділянці займає площу 0,0475 га. За інформацією наявною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаною адресою зареєстровано право приватної власності на об`єкт: житловий будинок загальною площею 39,9 кв.м, житлова площа 11,4 кв.м, матеріали стін - шлакоблоки та цегла.

Повідомлення про проведення підготовчих робіт, а саме про демонтаж житлового будинку, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зняття його з обліку забудовником об`єкту не здійснювалось.

У Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, реєстраційний номер в ЄДЕССБ КВ76, що видане Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У вказаному повідомленні про початок виконання будівельних робіт значиться «Нове будівництво».

Житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних - не менше 6 м, житлових - не менше 3 м (ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»).

При будівництві зазначено об`єкта порушена відстань забудови до меж суміжної земельної ділянки, що передбачена ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (пункт 15.3.1), адже під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення.

Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 м або смуги завширшки не менше ніж 6 м, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження від пожежного автомобіля.

Відстань від поточного будівництва до металевої огорожі у різних точках складає 1,53 м, 1,51 м, 1,48 м, 2,55 м, що є значно меншою за норми, визначені у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

У провулку Прополісному, 13 поточне будівництво здійснюється без дотримання протипожежних відстаней до сусідніх існуючих будинків, що є порушенням пункту 15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 квітня 2019 року №104. Також до вказаної будівлі дорожнє покриття непридатне для проїзду пожежних машин у будь-яку пору року в порушення пункту 1.6 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697.

Забудовником порушено норми абзацу другого п. 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» - розміщення багатоквартирних (секціи?них) будинків в кварталах садибної? забудови не допускається, а забудовником, що підтверджується скріншотами оголошень нерухомості, яка продається, будується якраз багатоквартирний будинок, який відповідно до документів, наданих забудовником є будинком садибного типу, що не відповідає дійсності. У численних оголошеннях в мережі Інтернет зазначається про продаж саме квартир за вказаною адресою: одно- та двокімнатних з окремим санвузлом у кожній.

Відповідно до звернення до Дарницької районної в м. Києві адміністрації від 04 квітня 2024 року ОСОБА_8 зазначив, що планується будівництво 25 кімнат у будинку та 15 паркомісць.

Все вищезазначене, оголошення в мережі Інтернет про продаж квартир і те, що в кожній квартирі є окремий санвузол, підтверджує, що будується не індивідуальний житловий будинок, а багатоквартирний.

Порушуючи вимоги містобудівного та земельного законодавства зазначена земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Постановою дізнавача від 22 лютого 2024 року вказана земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000613 від 07 квітня 2024 року.

У червні 2024 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :90:250:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на ній із забороною відчуження, розпорядження, користування та забороною проведення будь-яких будівельних робіт.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000613 від 07 квітня 2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :90:250:0004, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на ній із забороною відчуження, розпорядження, користування та забороною проведення будь-яких будівельних робіт.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :90:250:0004, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на ній із забороною відчуження, розпорядження, користування та забороною проведення будь-яких будівельних робіт з тих підстав, що вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку визнана речовим доказом у межах кримінального провадження №0000613 від 07 квітня 2024 року, та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Також слідчим суддею правильно встановлено, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказана земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва має відношення до кримінального провадження, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначену земельну ділянку, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на земельну ділянку, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами аргументи скаржників, що слідчим суддею у порушення пункту 5 частини другої статті 173 КПК України не враховано розумність та співрозмірність обмеження права розпорядження і користування земельною ділянкою завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності арештованої земельної ділянки ознакам речових доказів у розумінні статті 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказана земельна ділянка може бути об`єктом кримінально протиправних дій, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Посилання власника майна та захисника на те, що слідчим суддею не враховано не лише відсутність підозри власнику земельної ділянки ОСОБА_8 , але й те, що кримінальне правопорушення, передбачене статтею 356 КК України, повинно мати таку обов`язкову складову, як заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, спричинення якої має бути підтверджено відповідними доказами, але ні у клопотанні прокурора до слідчого судді, ні у доданих до клопотання матеріалах таких доказів немає, а також те, що ні працівниками органу дізнання, ні прокурором не отримувалось пояснень у ОСОБА_8 , копії дозвільних документів на будівництво не витребовувались, за викладених у клопотанні обставин не є підставою для відмови в його задоволенні, оскільки арешт майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи про те, що право власності ОСОБА_8 на цю земельну ділянку та будівлю є дійсним і чинним, а його непорушність гарантована Конституцією України не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що питання законності набуття права власності на об`єкти нерухомого майна підлягає встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що заборона використовувати та користуватися зазначеною земельною ділянкою невиправдано обмежує право власності ОСОБА_8 , блокує здійснення на ній незабороненої законом діяльності на даному етапі досудового розслідування та за викладених вище обставин не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки такі доводи апелянта і є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000613 від 07 квітня 2024 року та підлягають в подальшому встановленню та перевірці.

Окрім того, повторне звернення ініціатора клопотання до суду з клопотанням про арешт майна не свідчить про незаконність дій органу досудового розслідування, оскільки положення КПК України не містять прямої заборони стосовно таких дій стороною обвинувачення, у зв`язку з чим безпідставними є посилання скаржників на те, що слідчий суддя не з`ясувала, що аналогічне клопотання вже було розглянуто у Дарницькому районному суді у цьому ж провадженні і в його задоволенні обґрунтовано відмовлено.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3