Справа 756/1216/19 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/5625/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисниці обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 листопада 2024 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу. Дані про те, що обвинувачені не можуть утримуватись в умовах слідчого ізолятора, або наявності нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу, в матеріалах кримінального провадження відсутні. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисниця обвинуваченої ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказала на незаконність і необґрунтованість ухвали. В обґрунтування вимог скарги захисниця зазначила, що місцевий суд не навів конкретних фактів та доказів для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є порушенням не лише національних норм права, а й міжнародних. Однак, незважаючи на це, прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою послався на ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду має бути підтверджений відповідними доказами, які стороною обвинувачення не зазначено. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта чи спеціаліста в цьому кримінальному провадженні. Захисниця зазначила, що доводи клопотання сторони обвинувачення щодо наявності зазначених ризиків грунтуються лише на припущеннях і суб`єктивній точці зору, оскільки для обгрунтування існування вказаних ризиків не було надано жодних доказів. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , прокурор не надав жодних доказів. Захисниця звернула увагу, що ОСОБА_6 перебуває під вартою майже 5 років, а кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду. Наразі необхідність у триманні під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 відпала, і є можливість змінити запобіжний захід на домашній арешт або особисту поруку. Крім того, в ухвалі суду про продовження строку тримання під вартою містяться ті ж обставини, що й у попередніх ухвалах, без належного доведення підстав для продовження, що робить таку тривалість тримання обвинуваченої неприпустимою. Захисниця також звернула увагу на дані про особу обвинуваченої, яка до моменту затримання проживала разом зі своїми батьками, має стійкі соціальні зв`язки, що існують і досі. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 раніше не притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності. Також власник квартири, в якій проживала обвинувачена з мамою, надав згоду на те, що у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, не заперечує проти її проживання в належному йому житлі. Наведене, на думку захисниці, вказує на відсутність виключних обставин, які дають підстави для застосування до обвинуваченої найсуворішого запобіжного заходу. На думку захисниці, застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту обмежить її рух, а також вона буде знаходитися під постійним контролем органів Національної поліції України, що унеможливить здійснення нею протиправних дій. Звернула увагу на те, що Народна депутатка України 9-го скликання ОСОБА_10 та кореспондент соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_11 , виявили бажання взяти на особисту поруку обвинувачену ОСОБА_6 . Просила ухвалу скасувати та змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю, за адресою: АДРЕСА_1 або інший, альтернативний запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. У випадку прийняття рішення щодо передачі на поруки: передати ОСОБА_6 на особисту поруку: Народній депутатці України 9-го скликання ОСОБА_10 та кореспонденту соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_11 із покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою учасниками судового розгляду не оскаржується.

Оскільки апелянтом не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч.4 ст.4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Колегія суддів зважає на те, що питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 було вирішене на стадії судового провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обгрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обгрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані. Обгрунтованість обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні зазначеного вище питання було враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою. У зв`язку із цим, суд першої інстанції із підстав, передбачених законом ухвалив рішення про продовження строку тримання обвинуваченій ОСОБА_6 під вартою, належним чином його мотивувавши. Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає засадам законності, обгрунтованості та вмотивованості, із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Апеляційна скарга захисниці не містить доводів, які би указували на незаконність та не обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Із урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин його вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачена тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченої від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченої від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у тому числі запобіжного заходу у виді особистої поруки, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема особистої поруки.

Наведене указує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 до 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4