ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 759/7380/21

провадження № 51-3231км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), проживаючого у АДРЕСА_2 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі статей 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього ряд обов`язків.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, діючи за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження, 17 лютого 2021 року, приблизно о 19:00, проникнувши до приміщення кредитної установи «Швидко Гроші» по АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_7 і полягало у використанні газового балончика та завданні ударів кулаками по тілу, відкрито викрав грошові кошти у сумі 20 487 гривень 20 копійок, чим завдав ТОВ «Споживчий Центр» матеріальних збитків на вказану суму.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, всупереч приписам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, не мотивував свого рішення і необґрунтовано залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

На думку прокурора, призначене покарання і застосування положень ст. 75 КК України щодо ОСОБА_6 є неправильним, оскільки тяжкість і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать, що його виправлення можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Щодо наведених у касаційній скарзі прокурора аргументів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, що призвело до застосування невиправдано м`якого заходу примусу, необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати цим же вимогам, а також приписам ст. 419 КПК України, а саме містити аналіз усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі, і вичерпну відповідь на кожен із них з посиланням на відповідну норму права. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призводить до скасування судового рішення.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Зважаючи на указану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 75 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність випливає, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням і водночас належним чином умотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

На ці законодавчі приписи апеляційний суд не зважив під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погодившись із вироком суду, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Апеляційний суд, переглянувши вирок, дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 мінімальний розмір покарання за ч. 3 ст. 186 КК України і застосував до останнього положення ст. 75 КК України.

Мотивуючи свою позицію, суд апеляційної інстанції послався на дані обвинуваченого, що його характеризують, а саме те, що він раніше не судимий, працевлаштований, має позитивну характеристику , допомагає матері та вітчиму, які є особами з інвалідністю 3 та 1 групи відповідно; його щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім того, апеляційний суд врахував тяжкість й конкретні обставини кримінального правопорушення та з огляду на усі ці фактичні дані визнав вимоги апеляційної скарги прокурора необґрунтованими і відмовив у їх задоволенні.

Однак в своїй ухвалі апеляційний суд не навів переконливих аргументів на спростування доводів щодо неправильного звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і фактично, вирішуючи питання про можливість виправлення й перевиховання останнього без відбування покарання, врахував ті ж обставини, на підставі яких ОСОБА_6 було призначено покарання в мінімальному розмірі за вчинений ним злочин, що є неприпустимим.

Так, апеляційний суд формально послався на те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є тяжким злочином (санкція ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років). Разом із тим колегія суддів не надала жодної оцінки конкретним обставинам, характеру й ступеню суспільної небезпеки цього умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності, в ході якого до потерпілого було застосовано насильство: газовий балончик та удари кулаками в різні частини тіла.

Також, поза увагою апеляційного суду залишилося й те, що ОСОБА_6 скоїв злочин, обтяжений двома кваліфікуючими ознаками - попередньою змовою групою осіб і незаконним проникненням до приміщення.

Отже, висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України зроблено без урахування особливостей наведеної норми матеріального права і належним чином не вмотивовано, оскільки дані про особу засудженого в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та конкретними обставинами кримінального провадження свідчать про те, що реалізація вказаних положень не сприятиме меті покарання.

З огляду на зазначене ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 потрібно скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, й ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК України, маючи на увазі, що за тих самих фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і суперечить вимогам ст. 50 КК України.

Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3